Провадження: 2/484/731/26
Справа: 484/456/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
29.06.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючого суддіКоваленко Н.А.
за участю секретаря Голубкової Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно-
ВСТАНОВИВ:
позивач в особі представника адвоката Гронської Н.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд визнати право власності на житловий будинок загальною площею 41,10 кв.м., з господарськими будівлями, а саме сарай глиняний, сарай цегляний, сарай глиняний, кам`яний погріб, бетонний басей, металева огорожа за адресою АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 квітня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна №136 від 06.04.2000 року на жиловий будинок, загальною площею 41,10 кв.м. розташований за адресою АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був укладений в Первомайській філії Універсальна Біржа «Південь» та зареєстрований в «журналі реєстрації біржових угод на нерухомість» за №136 від 06.04.2000 року. Договір купівлі-продажу №136 від 06.04.2000 року був зареєстрований в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації під №227 книга №2 сторінка 28 від 24.04.2000 року. Наразі виникла необхідність розпорядитися зазначеним нерухомим майном, однак неможливо здійснити державну реєстрацію права власності на будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, через відсутній нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, за таких обставин ОСОБА_1 змушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Ухвалою від 11.02.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, визначені строки для подачі заяв по суті.
Ухвалою від 01.04.2026 в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Синюшинобрідську територіальну громаду Первомайського району Миколаївської області.
07.05.2026 винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не прибула, про місце, час та день розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні позовних вимог, заявлених позивачем, покладається на розсуд суду.
Підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.2 ст. 223 ЦПК України, відсутні.
Згідно із вимогами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В судовому засіданні 24.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 29.06.2026.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та давши їм належну оцінку суд дійшов до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на Південній товарній біржі укладено у письмовій формі договір купівлі-продажу № 136, за умовами якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок,загальною площею 41,10 кв. м, з господарськими будівлями, а саме: сарай глиняний, сарай цегляний, сарай глиняний, кам`яний погріб, бетонний басейн, металева огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цей договір не було посвідчено нотаріально. Сторони договору домовились щодо всіх його істотних умов. Повне виконання правочину відбулось ще у 2000 році, оскільки продавець одержав кошти за продаж будинку під час підписання договору у розмірі 1800 грн., а позивач виконав усі обов`язки власника щодо утримання та володіння майном.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований на Південній товарній біржі 06.04.2000 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закон України "Про власність", Закон України "Про товарну біржу".
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами ст. 153 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Сторонами під час укладення даного договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних відносин) щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ст. 48 цього Кодексу.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
На час укладення зазначеного договору діяла ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.
Відповідно до п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.94 року і чинної на момент укладення договору між сторонами - договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на квартиру, що відчужується.
Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне.
При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за позивачем права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 здійснена відповідно до діючого на той час законодавства.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 81, 141, 247, 258, 259, 268, 274, 280-283 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву - задовольнити.
Визнати право власності на житловий будинок загальною площею 41,10 кв. м, з господарськими будівлями, а саме сарай глиняний, сарай цегляний, сарай глиняний, кам`яний погріб, бетонний басейн, металева огорожа, за адресою АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_1 . 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання місце проживання: АДРЕСА_1 ;
третя особа: Синюшинобрідська територіальна громада Первомайського району Миколаївської області, місце знаходження: вул. Центральна, 14, с.Синюшин Брід, Первомайський район, Миколаївська область, ЄДРПОУ 04376951.
Повне судове рішення складено 29.06.2026.

Суддя           Н. А. Коваленко