Справа № 739/766/26 	Головуючий у 1 інстанції Чепурко В. В. 	
Провадження № 33/4823/542/26 	  	
Категорія - ч.3 ст.172-20 КУпАП  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 
Місцевим судом встановлено, що 22 квітня 2026 року о 19 год. 30 хв. солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду в Україні, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що в порушення вимог ст.268 КУпАП суд розглянув справу без його участі та належного повідомлення про час та місце її слухання. Вважає, що постанова місцевого суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування дійсних обставин і їх належної оцінки. Зазначає, що під час оформлення протоколу йому, всупереч ст. 254 КУпАП, не надано його другий екземпляр, а тому він не має можливості належним чином надати суду пояснення і заперечнення щодо його змісту. Крім того, протокол складався до отримання всіх належних доказів, а саме результатів медичного огляду. Звертає увагу на тому, що на момент складання протоколу він не виконував військових обов`язків, а перебував на відпочинку в орендованому ним житловому приміщенні. Натомість в оскаржуваній постанові суд першої інстанції обмежився лише загальною фразою про виконання військового обов`язку, без аналізу і пояснень про його конкретний зміст, як одного з ключових елементів складу правопорушення. 
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки він є військовослужбовцем не був присутній у судовому засіданні, про розгляд справи дізнався лише 10.05.2026 з ЄДРСР та повний текст постанови на момент подання апеляційної скарги не отримав. 
У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином. Надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність 
Враховуючи вищевикладене та керуючись ч.6 ст.294 КУпАП апеляційний суд вважає можливим провести судовий розгляд без участі апелянта. 
Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
У відповідності до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.
Адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП передбачена, зокрема, за розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, в умовах особливого періоду.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №264/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався. Тобто на даний час на всій території України діє особливий період.
Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Із копії військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що він є військовослужбовцем з 25.02.2025 (а.с.13).
Як зазначено у протоколі в/ч НОМЕР_1 № 59 про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП від 23.04.2026, 22 квітня 2026 року о 19 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 був виявлений військовослужбовець призваний за мобілізацією солдат ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, невиразна мова, запах алкоголю з рота). Після чого даному військовослужбовцю було запропоновано пройти перевірку на стан алкогольного сп`яніння, на що останній погодився. Згідно висновку № 45 від 22.04.2026 складено лікарем КНП «Новгород-Сіверська ЦМЛ», ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, внаслідок особистої недисциплінованості та безвідповідальності солдат ОСОБА_1 , своїми умисними діями, усвідомлюючи їх характер, порушуючи військову дисципліну, завідомо знаючи про відповідальність, порушив імперативні вимоги статей 11, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, тобто знаходився при виконанні обов`язків військової служби в нетверезому стані, в умовах особливого періоду(а.с.3-5).
Отже, даний протокол є документом, що фактично містить твердження компетентного державного органу про вчинення особою адміністративного правопорушення та одночасно є одним з джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.
Протокол про військове адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст. ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, передбачені вищевказаною статтею, та суттєвих недоліків не має. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки такі узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу. Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Доводи апелянта про те, що йому не було надано другий примірник протоколу не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту протоколу слідує, що від надання пояснень, підписання протоколу та отримання другого примірника протоколу ОСОБА_1 відмовився самостійно у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які засвідчили цей факт своїми підписами. 
Також, апелянтом не доведено, що протокол було складено до проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Так, огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено о 20 год. 10 хв. 22.04.2026, а протокол складений 23.04.2026.
Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 45 від 22.04.2026, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту -2,00 проміле (а.с.9). 
Як слідує з письмових пояснень військовослужбовців ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 22.04.2026 року близько 19 год. 30 хв. в розташуванні 4 взводу охорони 3 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони, який знаходиться в АДРЕСА_2 був виявлений з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервонінні обличчя, невиразна мова, запах алкоголю з рота, стрілець відділення охорони 4 взводу охорони 3 роти охорони 6 батальйону охорони, солдат ОСОБА_1 . Командиром 4 взводу охорони ОСОБА_5 . ОСОБА_1 був доставлений для проведення медичного огляду до КНП « Новгород-Сіверська ЦРЛ», де лікарем складено висновок № 45 від 22.04.2026 про те, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння ( а.с. 6-8).
Такі письмові показання свідків узгоджуються з іншими доказами у справі.
Також відсутні обставини, які б доводили упередженість свідків або будь-яку їх зацікавленість у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
До того, ж будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення такого огляду та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять, а тому, доводи апеляційної скарги у цій частині є непереконливими.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує, що сам факт вживання спиртних напоїв ОСОБА_1 не заперечується в поданій апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, що підтверджує обґрунтованість виявлення зовнішніх ознак цього стану службовими особами військової частини та підставність пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння. 
Доводи апелянта про те, що подія відбувалась у позаслужбовий час, не заслуговують на увагу, так як згідно п.7 Розділу І «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим. 
Як вже зазначалось судом раніше відповідно до п. 4 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно матеріалів справи тимчасове розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ,в якому ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби – АДРЕСА_2 , а отже є неспроможними доводи апелянта про те, що він перебував у стані сп`яніння та території яка не відноситься до військової частини. 
Таким чином, ОСОБА_1 станом на 22.04.2026 слід вважати таким, що проходив військову службу та виконував обов`язки військової служби. 
Відповідно до п 4. Розділу І «Дисциплінарного статуту Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів на підтвердження фальсифікації матеріалів справи або будь-яких належних, допустимих доказів, що свідчать про невиконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби 22.04.2026, та його неперебування на території тимчасового розташування підрозділу військової частини у нетверезому стані в умовах особливого періоду у зазначену дату та час.
Посилання апелянта на порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, на думку апеляційного суду, є слушними.
Як слідує з матеріалів справи, вона була розглянута місцевим судом без участі ОСОБА_1 . Розглянувши справу за даних обставин, суд допустив порушення гарантованих ст. 268 КУпАП прав ОСОБА_1 , що є порушенням вимог закону.
Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.
Так, право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. 
Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де мала можливість надати пояснення по суті справи та докази на підтвердження своїх доводів, проте цим правом не скористалась.
Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності, а будь яких доказів щодо відсутності у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і безпідставними. Таку позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання ним уникнути установленої законом відповідальності за скоєне. 
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки він, виконував обов`язки військової служби на території тимчасового розташування підрозділу військової частини в стані алкогольного сп`яніння, в умовах особливого періоду, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції. 
Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,  

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2026 року щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	Д. С. Сиволап