Справа № 740/1954/26 
Провадження № 2/740/1723/26 

Р І Ш Е Н Н Я
з а о ч н е
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М.,
із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ`ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі – позивач, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути на свою користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 34456-08/2023 від 27.08.2023 у сумі 50000 грн., судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2662,40 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 34456-08/2023, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Кредитор свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі та надав кредит шляхом безготівкового перерахування коштів у сумі 5000 грн., а відповідач порушив умови договору та у встановлені строки кошти не повернув. 
13.12.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу №13122023, згідно якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним із ОСОБА_1 . 
На дату відступлення права вимоги розмір заборгованості відповідача становив 18625 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13625 грн. - заборгованість за відсотками. 
Позивач, як новий кредитор, набув права вимоги не лише щодо вже існуючої заборгованості, а й щодо відсотків, які продовжували нараховуватись відповідно до договору до закінчення строку кредитування.
Станом на день закінчення строку кредитування заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем склала 50000 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість за відсотками – 45000 грн.
Ухвалою судді 27.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Представник позивача надіслав заяву про проведення розгляду справи без його участі та підтримання позовних вимог.
Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. Про час і місце розгляду справи повідомлений шляхом вручення судової повістки засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно із п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Враховуючи, що відповідач згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений, не подав відзив, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. 
27.08.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 34456-08/2023, згідно з яким позичальнику було надано кредит у сумі 5000 грн. загальним строком на 360 днів, а позичальник повинен був до 20.08.2024 повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом й виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки, що визначені в договорі (а.с.15зворот-17).
Відповідно до п. 1.4.1 процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % в день.
Кредитні кошти надаються клієнту безготівково на рахунок з використанням реквізитів платіжної картки 5375-41хх-хххх-9740.
Згідно із п. 7.1 цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами.
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким до сплати 20.08.2024 визначено 50000 грн., з яких 5000 грн - сума кредиту, 45000 грн - проценти за користування кредитом (а.с. 18).
Договір з Додатком № 1, а також паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «W1273».
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відомостей про визнання недійсним чи неукладеним договору № 34456-08/2023 від 27.08.2023 матеріали справи не містять. 
Отже, кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підтверджується факт перерахування 27.08.2023 позичальником коштів у сумі 5000 грн. на картку № НОМЕР_1 .
Згідно розрахунку заборгованості, проведеним ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 34456-08/2023 станом на 13.12.2023 склала 18750 грн., з яких: 5000 грн. – заборгованість за кредитом, 13750 грн. – заборгованість за відсотками (а.с.19зворот-20)
Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
13.12.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №13122023, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) за плату, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняло належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13122023 від 13.12.2023, ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 34456-08/2023 в сумі 18625 грн., з яких: 5000 грн. – сума основного боргу, 13625 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 27).
Після набуття права грошової вимоги до ОСОБА_1 позивач продовжував нарахування відсотків за договором № 34456-08/2023 з 14.12.2023 до 20.08.2024 (до закінчення строку кредитування).
Згідно з розрахунком заборгованості проведеним ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» станом на 20.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 склала 50000 грн., з яких: 5000 грн. – тіло кредиту, 45000 грн. – заборгованість за відсотками (а.с.27зворот-31) 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тому суд вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення тіла кредиту у визначені договорами строки, а відтак позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн. підлягають задоволенню.
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1.4.1 договору № 34456-08/2023 процентна ставка складає 2,50 відсотків на день та застосовується в межах строку кредитування, тобто до 20.08.2024.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахунків заборгованості, нарахування процентів за користування кредитом відповідачу первісним кредитором та в подальшому позивачем здійснено виходячи із стандартної процентної ставки, визначеної п.1.4.1 кредитного договору – 2,5% на день.
Суд не погоджується з наведеними розрахунками виходячи з наступного. 
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 3498-ХІ (далі – Закон № 3498-ХІ), відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначений Закон № 3498-ХІ набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ХІ, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону
№ 3498-ІХ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зважаючи на викладене вище, за період з 27 серпня 2023 року по 22 квітня 2024 року проценти за користування кредитом ОСОБА_1 повинні були нараховуватись із застосуванням денної процентної ставки в розмірі 2,5%, що в сумі за вказаний період становить 30000 грн. 
З 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року проценти повинні були нараховуватись відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» за денною ставкою 1,5%, що в сумі за вказаний період складає 9000 грн. (75грн. х 120 днів).
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за відсотками за період з 27.08.2023 по 20.08.2024 складає 39000 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - у розмірі 44000 грн., з яких: 5000 грн. – заборгованість за тілом кредиту та 39000 грн. – заборгованість за відсотками.
Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судом установлено, що позивачем 01.07.2025 укладено договір №0107 про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Апологет».
Згідно акта №284 наданих послуг від 10.04.2026 та детального опису наданих послуг, вартість послуг адвоката за підготовку позову про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за кредитним договором № 34456-08/2023 становить 8 000 грн. (а.с.34-35)
Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 судом задоволено частково, сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягала б стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог становить 7040 грн. (8000 х 88%).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу)».
Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, суд дійшов висновку про неспівмірність розрахованої згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7040 грн., а тому сума витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн.
Оскільки вимоги позивача задоволено судом на 88 % (44 000: 50 000 х 100), з урахуванням приписів частини 1 статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог – у сумі 2342 грн. 91 коп. (2662,4 х 88%).
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89,141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 35234236, адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, 4 поверх, заборгованість за кредитним договором № 34456-08/2023 від 27.08.2023 у розмірі 44000 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2342 грн. 91 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., а всього стягнути з нього 49 342 (сорок дев`ять тисяч триста сорок дві) грн. 91 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя      І.М. Карпусь