ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/55/25 пров. № А/857/14736/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Юзьків М.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 11 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:
06 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 192650007697 від 12.11.2024 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16 липня 1999 року по 11 січня 2000 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати періоди роботи протягом повного сезону у ВАТ «Чортківський цукровий завод» з 28 вересня 2001 року по 03 грудня 2001 року та з 01 жовтня 2002 року по 16 грудня 2002 року, до стажу роботи як повний рік з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року та з 01 січня 2002 по 31 грудня 2002 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 08 липня 2024 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням статті 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за досягнення заявником віку у 58 років (63 роки мінус зниження на 5 років) при наявності необхідного страхового стажу не менше 17 років заявник набуде право на призначення пенсії.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 192650007697 від 12.11.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16 липня 1999 року по 11 січня 2000 року та періоди роботи протягом повного сезону у ВАТ «Чортківський цукровий завод» з 28 вересня 2001 року по 03 грудня 2001 року та з 01 жовтня 2002 року по 16 грудня 2002 року, до стажу роботи як повний рік з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року та з 01 січня 2002 по 31 грудня 2002 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до частини другої ст. 61 Закону № 1788-XII робота протягом повного сезону на підприємствах і в організаціях сезонних галузей промисловості, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств і організацій, - за списком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, зараховується до стажу роботи за рік роботи. Відповідно до пункту 5 Списку сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, робота на підприємствах цукрової та консервної галузей промисловості зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Особа не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та записів у книзі трудового стажу, а тому не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в них записах, так як трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами облікової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років. Враховуючи надані документи, позивач має право на зниження пенсійного віку на 5 років, тобто, враховуючи дату народження позивача, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років, йому необхідно мати 24 роки страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 23 роки 7 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Зазначає, що до страхового стажу зараховано всі періоди згідно з наданими документами. Враховуючи вищезазначене, вважає, що відсутні підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із досягненням 55-річного віку у серпні 2022 року позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком та надала всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області від 24.08.2022 № 192650007697 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу 24 роки, враховано 21 рік 4 місяці 12 днів (а.с. 9 зворот).
Позивач продовжувала працювати та 08.07.2024 повторно звертається до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 16.07.2024 № 192650007697 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що заявницею не надано документи, що підтверджують проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. До звернення долучено посвідчення потерпілої 4 категорії серії НОМЕР_1 ї від 25.11.1987. До страхового стажу згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 від 23.08.1985 не зараховано періоди роботи:
- з 01.07.1991 по 01.06.1994 в зв`язку з відсутністю підпису голови правління на записі про звільнення;
- з 16.07.1999 по 11.01.2000 – період отримання матеріальної допомоги по безробіттю, оскільки даний вид допомоги не передбачений статтею 24 Закону 1058-IV.
Страховий стаж зараховано з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу згідно з довідкою Форми ОК-5 (а.с. 8 зворот).
19.08.2024 позивач, зібравши додаткові довідки, знову звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.08.2024 № 192650007697 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки за результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано:
- з 01.07.1991 по 01.06.1994 період роботи, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчений підписом відповідальної особи. Неможливо взяти до уваги довідку від 24.07.2024 № 14, оскільки у довідці відсутній підпис голови правління Чортківського РайСТ;
- з 16.07.1999 по 11.01.2000 період безробіття, оскільки виплата матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає соціальному страхуванню;
- з 01.07.2024 по 31.07.2024, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Для зарахування до страхового стажу:
- періоду з 01.07.1991 по 01.06.1994 необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів (засвідчену підписом керівника);
- період безробіття з 16.07.1999 по 11.01.2000 необхідно надати уточнюючу довідку з центру зайнятості про характер матеріальної допомоги по безробіттю (навчання, курси підвищення кваліфікації, матеріальна допомога малозабезпеченим, тощо).
Згідно розрахунку доданого до рішення, позивачу зараховано страхового стажу 23 роки 4 місяці 15 днів.
Документами підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 проживала (працювала) у зоні посиленого радіологічного контролю 6 років 8 місяців 6 днів. Всього у зоні посиленого радіологічного контролю проживала (працювала) 28 років 8 місяців 6 днів (а.с. 10 зворот).
Позивач звернулася з заявою про роз`яснення причин неврахування стажу. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 7889-7826/Ш-02/8-1900/24 від 10.10.2024 надана відповідь, що для зарахування стажу періодів роботи з 28.09.2001 по 03.12.2001 та з 01.10.2002 по 16.12.2002 необхідно надати підтверджуючі документи про відпрацювання повного сезону виробництва (а.с. 12).
06.11.2024 зібравши необхідні архівні довідки позивачка повторно звернулася з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.11.2024 № 192650007697 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу зараховано всі періоди згідно з наданих документів та діючого законодавства. Необхідний страховий вік позивачки становить: 55 років. Вік позивачки 57 років. Необхідний страховий стаж становить 24 роки. Страховий стаж позивачки становить 23 роки 7 місяців 15 днів. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 5 років (а.с. 12 зворот, 13).
Дослідивши копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 23.08.1985 та (а.с. 14 - 18) судом встановлено, що у ній містяться записи про трудову діяльність позивачки за спірні періоди, а саме:
- запис № 18 – 16.07.1999 розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до статті 31 Закону України «Про зайнятість населення»;
- запис № 19 – 11.01.2000 припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю;
- запис № 26 – 28.09.2001 прийнята зашивальником м`якої тари по 3 розряду в пакувальне відділення на сезон виробництва у ВАТ «Чортківський цукровий завод»;
- запис № 27 – 03.12.2001 звільнена у зв`язку з закінченням строку договору (сезону) відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України;
- запис № 28 – 01.10.2002 прийнята лаборантом хіманалізу (лужність) по 2 розряду в зміну № 4 на сезон виробництва ВАТ «Чортківський цукровий завод»;
- запис № 29 – 04.10.2002 переведена транспортувальником мокрого цукру по 2 розряду в зміну № 4 на сезон виробництва;
- запис № 30 – 10.12.2002 звільнена у зв`язку з закінченням строку договору (сезон) пункт 2 стаття 6 КЗпП України.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 192650007697 від 12.11.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16 липня 1999 року по 11 січня 2000 року та періоди роботи протягом повного сезону у ВАТ «Чортківський цукровий завод» з 28 вересня 2001 року по 03 грудня 2001 року та з 01 жовтня 2002 року по 16 грудня 2002 року, до стажу роботи як повний рік з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року та з 01 січня 2002 по 31 грудня 2002 року.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-ІV).
Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:
Право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше, ніж на 5 років.
Як слідує із змісту позовних вимог позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи протягом повного сезону у ВАТ «Чортківський цукровий завод» з 28 вересня 2001 року по 03 грудня 2001 року та з 01 жовтня 2002 року по 16 грудня 2002 року, до стажу роботи як повний рік з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року та з 01 січня 2002 по 31 грудня 2002 року.
З приводу вказаного, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 61 Закону № 1788-XII робота протягом повного сезону на підприємствах і в організаціях сезонних галузей промисловості, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств і організацій, - за списком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, зараховується до стажу роботи за рік роботи.
Відповідно до пункту 5 Списку сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, робота на підприємствах цукрової та консервної галузей промисловості зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки (запис 26-30) серії НОМЕР_2 від 23.08.1985 позивач за періоди з 28.01.2001 по 03.12.2001 та з 01.10.2002 по 10.12.2002 працювала на сезонній роботі у ВАТ «Чортківський цукровий завод», а саме:
- запис № 26 – 28.09.2001 прийнята зашивальником м`якої тари по 3 розряду в пакувальне відділення на сезон виробництва у ВАТ «Чортківський цукровий завод»;
- запис № 27 – 03.12.2001 звільнена у зв`язку з закінченням строку договору (сезону) відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України;
- запис № 28 – 01.10.2002 прийнята лаборантом хіманалізу (лужність) по 2 розряду в зміну № 4 на сезон виробництва ВАТ «Чортківський цукровий завод»;
- запис № 29 – 04.10.2002 переведена транспортувальником мокрого цукру по 2 розряду в зміну № 4 на сезон виробництва;
- запис № 30 – 10.12.2002 звільнена у зв`язку з закінченням строку договору (сезон) пункт 2 стаття 6 КЗпП України.
Окрім записів трудової книжки, позивачкою до заяви про призначення пенсії, поданої 06.11.2024, додано архівні витяги з наказів про прийом на роботу та звільнення з неї (від 05.11.2024 № 633 та 05.11.2024 № 634). Вказаними архівними витягами підтверджується прийом на роботу ОСОБА_1 на період з 28 вересня 2001 року на сезон виробництва і звільнення 03 грудня 2001 року у зв`язку із закінченням строку сезону та прийом на роботу з 01 жовтня 2002 року на сезон виробництва і звільнення з неї 16 грудня 2002 року у зв`язку із закінченням строку сезону.
Однак, відповідачем згідно рішення про відмову у призначення пенсії від 12.11.2024 № 192650007697 та доданого до нього розрахунку, не враховано період сезонної роботи за рік роботи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи, що праця в цій галузі промисловості наявна в списку сезонних робіт, зайнятість на яких протягом повного сезону зараховується до стажу для призначення пенсії за рік роботи, то період роботи з 28.01.2001 по 03.12.2001 та з 01.10.2002 по 10.12.2002 на сезонній роботі у ВАТ «Чортківський цукровий завод» підлягає до зарахуванню в повному обсязі.
Таким чином, позивач має право на зарахування означеного періоду сезонної роботи до її страхового стажу роботи, як зайнятість протягом повного сезону та відповідно підлягає до зарахування до стажу для призначення пенсії як два роки роботи в 2001-2002 роках.
З аналізу вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для неврахування зазначеного періоду сезонної роботи позивача до її страхового стажу в повному обсязі, як два роки роботи в 2001-2002 роках, а тому рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.11.2024 № 192650007697 є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім того, відповідачем згідно з доданим до рішення 12.11.2024 № 192650007697 розрахунком страхового стажу, не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16 липня 1999 року по 11 січня 2000 року.
У зв`язку із цим, колегія суддів зазначає таке.
В абзаці 3 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Статтею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено види забезпечення та соціальні послуги, якими є: допомога по безробіттю; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
В свою чергу, абзацом 6 підпунктом 2 пункту 2.1 розділу Постанови правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок № 22-1) встановлено, що період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року – індивідуальними відомостями про застраховану особу.
В спірних правовідносинах, пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період отримання допомоги по безробіттю з 16.07.1999 по 11.01.2000. Тобто, період до 01 січня 2010 року, який підлягає підтвердженню лише на підставі записів у трудовій книжці.
Судом першої інстанції встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 23.08.1985 містить, зокрема записи про періоди отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю, а саме:
- запис № 18 – 16.07.1999 розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до статті 31 Закону України «Про зайнятість населення»;
- запис № 19 – 11.01.2000 припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю;
Таким чином, позивач перебувала на обліку в Чортківському районному центрі зайнятості населення та отримувала допомогу по безробіттю згідно статті 26 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а з 16.07.1999 по 11.01.2000 – отримувала матеріальну допомогу по безробіттю згідно статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, статтею 31 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Отже, призначена позивачці допомога за період з 16.07.1999 по 11.01.2000 також була допомогою по безробіттю. Крім того, стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачає норми неврахування матеріальної допомоги по безробіттю до страхового стажу.
З огляду на зазначене, трудова книжка є належним та допустимим доказом вказаного періоду виплати позивачці допомоги по безробіттю, оскільки записи про вказаний період з 16.07.1999 по 11.01.2000 є чіткими та зрозумілими, вчинені на підставі відповідних наказів, запис про припинення виплати допомоги по безробіттю містить назву посади, підпис відповідальної особи та відтиск печатки Чортківського районного центру зайнятості, а тому не зарахування до страхового стажу позивачки період отримання допомоги по безробіттю з 16.07.1999 по 11.01.2000 є безпідставним.
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язаання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачці пенсію колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі», заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України», заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
У даній справі предметом судового контролю було рішення відповідача, яке обґрунтоване певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.11.2024 № 192650007697 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 06.11.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 16 липня 1999 року по 11 січня 2000 року та періоди роботи протягом повного сезону у ВАТ «Чортківський цукровий завод» з 28 вересня 2001 року по 03 грудня 2001 року та з 01 жовтня 2002 року по 16 грудня 2002 року, до стажу роботи як повний рік з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року та з 01 січня 2002 по 31 грудня 2002 року.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі № 500/55/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська