ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. Справа№ 910/2088/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Горбасенка П.В. 

розглянув матеріали апеляційної скарги Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 (повний текст ухвали складено 05.03.2026)
у справі № 910/2088/26 (суддя - Курдельчук І.Д.)
за позовом Першого заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва
в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради
до Приватного акціонерного товариства «Рембудзв`язок»
про стягнення 11209340,22 гривень

Короткий зміст позовних вимог

Перший заступник керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради до ПрАТ «Рембудзв`язок» про стягнення заборгованості в розмірі 11209340,22 гривень, з яких 9916849,38 гривень коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, 942100,69 гривень інфляційних втрат та 350390,15 гривень 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані прокурором в інтересах держави в особі позивача невиконанням ПрАТ «Рембудзв`язок» свого обов`язку щодо сплати до місцевого бюджету пайових коштів на створення і розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва у зв`язку із будівництвом на замовлення останнього житлового комплексу та трансформаторної підстанції. 

Короткий зміст судових рішень та мотиви їх прийняття 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 позов Першого заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва було повернуто заявнику.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована наступним:
- в силу припису частини 6 статті 11 ГПК України суди не застосовують (не мають застосовувати) положення законів, які не відповідають Конституції України, незалежно від того, чи визнавалися вони Конституційним Судом України неконституційними, тобто закони, що суперечать Конституції України не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними;
- норми, які надавали б право прокурору звертатись до суду в інтересах держави замість відповідних суб`єктів владних повноважень не відповідають Конституції України і згідно з статтею 11 ГПК України суд їх не застосовує. Застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії при вирішенні питання компетенції прокурора на звернення до суду в даному разі не вбачається можливим, оскільки Конституція України не встановлює такого права прокурору;
- системний аналіз судової практики і відомостей ЄДРСР свідчить, що звернення прокурора з вимогами про стягнення коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту є непоодинокими, а систематичними, що вказує на нездійснення або неналежне здійснення суб`єктами місцевого самоврядування захисту інтересів громади у сфері розвитку інфраструктури і ставить під загрозу можливість ефективного поновлення порушених прав держави, що в свою чергу не може називатись виключним (-ими) випадком (-ами);
- з підстав неконституційності положень норм спеціального закону прокурор немає і відповідного порядку для представництва інтересів держави в суді, що визначений законом, а отже позовну заяву подано особою, яка не має права її підписувати, і тому згідно з пунктом 1 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Керівник Деснянської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор зазначає про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що положення, викладені у рішенні № 6-р(II)/2025 від 03.12.2025 фактично не набули чинності, оскільки Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі приписи абз. 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» лише з 01.01.2027, а отже наразі існує механізм реалізації конституційної функції органів прокуратури з представництва інтересів держави, визначений ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», а також усталена практика Верховного Суду з указаного питання, і цей механізм у даній справі прокурором дотримано.

Позиція суду апеляційної інстанції 

Щодо розгляду поданих в процесі апеляційного провадження клопотань

25.03.2026 через систему «Електронний суд» до суду від прокуратури надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
26.03.2026 через систему «Електронний суд» до суду від прокуратури надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
За наслідками розгляду вищевказаних клопотань, колегією суддів відмовлено у їх задоволенні у зв`язку із тим, що положення ч. 2 ст. 271 ГПК України встановлюють те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції, зазначеної в п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України (ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а самі обставини даної справи не зумовлюють підстав та необхідності розгляду поданої апеляційної скарги судом апеляційної інстанції у судовому засіданні (з повідомленням (викликом) учасників справи. 

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті 

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Суть апеляційного провадження у даній справі полягає у наданні оцінки висновкам суду першої інстанції щодо порушення прокурором при поданні позовної заяви порядку представництва інтересів держави, визначеного положеннями Конституції України, ГПК України, ЗУ «Про прокуратуру» через призму висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні № 6-р(II)/2025 від 03.12.2025 у справі № 3-28/2024(59/24).
Прокурор в обґрунтування підстав здійснення ним представництва інтересів держави у даній справі вказує на те, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населених пунктів є джерелом формування бюджету розвитку громади міста Києва, їх стягнення безумовно становить собою інтерес територіальної громади та держави, пов`язаний з накопиченням бюджетних коштів, необхідних для нормального функціонування інституцій місцевого самоврядування та їх реальної змоги вирішувати питання місцевого значення та водночас Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради, як суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесено повноваження у спірних правовідносинах, не здійснює та не має наміру здійснювати в майбутньому необхідних дій для захисту вищевказаних інтересів держави. 
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі (позивачами і відповідачами) можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (1). Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (3).
За приписами ч.ч. 2,3 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (2). До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (3).
Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно частини 2 цієї статті організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи (1). У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (3).
Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (3). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (4).
Приписами ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.12.2025 № 6-р(II)/2025 у справі № 3-28/2024(59/24) за конституційною скаргою ТОВ «Рейнір Бізнес Груп» щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді) (тут і надалі Рішення Конституційного Суду України) зокрема визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Посилаючись на вищевказане рішення Конституційного суду України, суд першої інстанції зазначив те, що в силу припису частини 6 статті 11 ГПК України суди не застосовують (не мають застосовувати) положення законів, які не відповідають Конституції, незалежно від того, чи визнавалися вони Конституційним Судом України неконституційними, тобто закони, що суперечать Конституції України не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними, з огляду на що на переконання місцевого господарського суду норми, які надавали б право прокурору звертатись до суду в інтересах держави замість відповідних суб`єктів владних повноважень не відповідають Конституції і згідно з статтею 11 ГПК України суд їх не застосовує. 
Водночас, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними у оскаржуваному рішенні та вважає їх передчасними з огляду на таке. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні разом із висновками про неконституційність окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» також звернув увагу на наступне:
«Згідно з частиною першою статті 97 ЗУ «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Конституційний Суд України враховує, що в Україні у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан (Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами; Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX), та виходить із того, що для забезпечення можливості виконання державою свого обов`язку щодо захисту інтересів держави потрібно врегулювати питання реалізації установленої пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України функції прокуратури.
Отже, установивши невідповідність Конституції України (неконституційність) окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону, Конституційний Суд України вважає за потрібне реалізувати своє повноваження, визначене частиною другою статті 152 Конституції України, та відтермінувати втрату ними чинності після ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Обираючи такий підхід, Конституційний Суд України враховує передусім, що в період дії воєнного стану в Україні вагомою є потреба усебічно забезпечити захист інтересів держави Україна та стабільність конституційного правопорядку, й виходить із того, що неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в умовах воєнного стану.
Конституційний Суд України також вважає за доцільне не поширювати дію цього Рішення на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону та продовжують існувати після втрати ними чинності».
Отже, врахувавши той факт, що неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в умовах воєнного стану та задля усебічного забезпечення захисту інтересів держави Україна та стабільності конституційного правопорядку в період дії воєнного стану в Україні Конституційний Суд України у своєму рішенні вирішив встановити дату втрати чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» не з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення, а з 01 січня 2027 року, що повністю узгоджується із положеннями ст. 152 Конституції України. 
Таким чином, Конституційний Суд України хоч і констатував невідповідність окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» положенням Конституції України, але відтермінував момент втрати чинності таких положень до 01.01.2027, що не було враховано місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали. 
Положеннями ст. 1512 Конституції України визначено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
На переконання колегії суддів, застосовний судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі підхід не відповідає та за своєю суттю суперечить рішенню та висновкам Конституційного суду України в частині необхідності в умовах воєнного стану задля захисту інтересів держави України продовжувати застосовувати до 01.01.2027 визнані неконституційними окремі абзаци ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».
Невраховування судом першої інстанції факту відтермінування Конституційним Судом України втрати чинності визнаних неконституційними окремих абзаців ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» не відповідає положенням ст. 1512 Конституції України та є неправомірним.
Отже, суд першої інстанції, повертаючи прокурору позовну заяву без розгляду, помилково не взяв до уваги висновки Конституційного Суду України щодо необхідності відтермінування моменту втрати чинності визнаних неконституційними окремих абзаців ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», у зв`язку із чим дійшов неправильних та передчасних висновків щодо наявності підстав для повернення позову Першого заступника керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 цього ж кодексу підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 271 цього ж кодексу у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Зважаючи на те, що за результатами перегляду даної справи доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а при вирішенні питання про повернення позовної заяви без розгляду місцевим господарським судом не було взято до уваги висновки Конституційного Суду України щодо необхідності відтермінування моменту втрати чинності визнаних неконституційними окремих абзаців ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та не дотримано вимог процесуального закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд ухвали Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 в апеляційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 по справі № 910/2088/26 скасувати.
3. Справу направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено і підписано 23.06.2026 

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

П.В. Горбасенко