28.04.26
22-ц/812/838/26
Провадження № 22-ц/812/838/26 Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 489/9605/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2026 року, повне судове рішення складено 04 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Кокорєва В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що 08 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (далі – ТОВ «Слон Кредит») та ОСОБА_1 укладено Договір № 1650042 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до умов вказаного Договору, ТОВ «Слон Кредит» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 10 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
08 липня 2024 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту.
27 червня 2025 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі Договору факторингу № 27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору від 08 червня 2024 року № 1650042 він має заборгованість перед позивачем в розмірі 69 000 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 10 000 грн, нарахованих процентів первісним кредитором – 54 000 грн, штрафні санкції 5 000 грн.
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за Договору від 08 червня 2024 року № 1650042 в розмірі 69 000 грн.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором від 08 червня 2024 року, № 1650042 про надання споживчого кредиту яка становить 69 000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 10 000 грн, нарахованих процентів первісним кредитором – 54 000 грн, штрафні санкції 5 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Не погодившись з рішення суду в частині розміру процентів за користування кредитом та штрафу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити та зменшити розмір нарахованих процентів та штрафних санкцій до співмірного та обґрунтованого розміру з урахуванням положень статті 551 ЦК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сума основного боргу за кредитним договором становить 10 000 грн, тоді як сума нарахованих процентів та штрафних санкцій у декілька разів перевищує розмір основного зобов`язання, що є неспівмірним наслідкам порушення зобов`язання.
Суд першої інстанції не врахував обставини воєнного стану в Україні, а також те, що відповідач не має постійного офіційного доходу, що істотно впливає на можливість виконання зобов`язання в повному обсязі.
Стягнення заборгованості в такому розмірі суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності. 
ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надало відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві позивач зазначав, що нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору.
На виконання вимог чинного законодавства ані первісним кредитором, ані позивачем не здійснювалось нарахування неустойки та пені за невиконання умов Кредитного договору.
Сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. 
Ні Кредитний договір, ні будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсним, не справедливим чи не добросовісним.
Позивач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 08 червня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1650042 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до умов якого: сума кредиту – 10 000 грн; строк кредиту - 360 дні; стандартна процентна ставка - 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору; знижена процентна ставка - 1,050% в день та застосовується якщо споживач до 08 липня 2024 року або протягом 3 кал. дні, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою; денна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою - 1,50% в день, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки з- 1,46% в день; у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 500,00 грн на 4 день такого невиконання/неналежного виконання та у розмірі 100 грн, починаючи з 5 дня за кожний день невиконання/неналежного виконання.
Підписання договору було здійснено одноразовим ідентифікатором «В171», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у відповідності до вимог частин 6 та 8 статей11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» (далі – ТОВ «Пейтек» )№ 20250702-942 від 02 липня 2025 року про успішність операції, згідно договору з ТОВ «Слон Кредит» № 06062022-1 від 06 червня 2022 року, 08 червня 2024 року о 16:55:10 на суму 10 000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек Україна» - с91171d5-18a9-4ad9-ac9e-52c69a77f0a3, номер транзакції в системі ТОВ «Слон Кредит» - 16500421717854907, Session ID – 025057976007, сайт торгівця https://sloncredit.ua, код авторизації – 378859, банк-еквайр – АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та позивачем укладено Договір факторингу № 27062025, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги до позичальників, в тому числі і до відповідача, що підтверджується реєстром боржників.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором від 08 червня 2024 року № 1650042 загальною сумою 69 000 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 10 000 грн, нарахованих процентів первісним кредитором – 54 000 грн, штрафні санкції 5 000,00 грн.
Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договору споживчого кредиту, однією із форм якого є онлайн кредит.
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). 
Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:
• у паперовому вигляді;
• у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";
• шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;
• в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.
Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.
Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже з огляду на положення вище вказаного законодавства та пункту 1.1. Договору кредитні кошти надавались ОСОБА_1 виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит» за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
У справі, що переглядається, зважаючи на те, що первісний кредитора виконав умови договору, відповідач отримав кредитні кошти та використав їх, допустивши при цьому заборгованість, а позивач набув право вимоги до нього, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн та 54 000 грн - процентів за користування кредитними коштами.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 5 000 грн з огляду на таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64 із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та тримає до теперішнього часу.
Відповідно до пункту 6. 4 Договору від 08 червня 2024 року № 1650042 сторони визнали, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконав умови укладеного сторонами договору, не повернув суму запозичених кредитних коштів та проценти за їх користування, а тому відповідно до розрахунку кредитор 07 серпня та 06 вересня 2024 року нарахував ОСОБА_1 штраф у загальному розмірі 5 000 грн. Отже, штрафні санкції за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором нараховані відповідачу під час дії воєнного стану, що відповідно виключає їх стягнення, оскільки вони підлягають списанню кредитодавцем.
Суд першої інстанції, розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення штрафу за невиконання умов кредитного договору не врахував приписи пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та безпідставно задовольнив ці вимоги такі вимоги, а тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення штрафу заслуговують на увагу.
Аргументи апеляційної скарги, що розмір нарахованих процентів за користування кредитом не відповідає принципам розумності, справедливості та добросовісності відхиляються апеляційним судом, виходячи з наступного.
Аналізуючи зміст кредитного договору від 08 червня 2024 року № 1650042 та його складових, виконання відповідачем кредитних зобов`язань колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що 54 000 грн заборгованості по процентам за користування кредитом станом на день відступлення первісним кредитором на користь позивача права вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору, було нараховано правомірно, згідно з умовами договору, підписаного первісним кредитором та позичальником за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Відповідно до пункту 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
За пунктом 3.2 Договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день. 
Строк кредитування передбачено сторонами 360 днів (пункт 1.4 Договору). 
Договір вважається укладеним з момент його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора ( пункт 9.2 Договору). Відповідно до договору ОСОБА_1 підписав договір про надання споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором В171 06 червня 2024 року о 16:54:51. 
Отже строк кредитування триває з 8 червня 2024 року по 03 червня 2025 року. 
Таким чином встановлено, що проценти нараховані первісним кредитором в межах строку кредитування, що відповідає наведеним нормам матеріального права. 
Доказів, які б спростовували правильність наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано.
Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий узгоджується з умовами кредитного договору, з якого вбачається основний борг, нараховані проценти та штраф.
Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на неспівмірний із сумою кредиту розмір процентів за користування кредитними коштами, що на думку скаржника такі умови договору щодо розміру процентів є несправедливими.
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною 3 цієї статті.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач за умовами укладеного сторонами договору не нараховував.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування».
При цьому слід зауважити, що надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення.
Ураховуючи викладені вище обставини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні. 
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про стягнення 5 000 грн штрафу за невиконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, слід відмовити.
Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині задоволених вимог про стягнення процентів та штрафу, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити, відмовивши в задоволенні вимог про стягнення штрафу.
Щодо стягнення судових витрат.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 9,26%, вимоги позову задоволено частково на 92.75%.
Звертаючись до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422.40 грн, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4 542 грн.
За такого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2 246.78 грн, а з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 420.59 грн.
За такого, застосовавши принцип взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 826.19 грн (2 246.78 грн – 420.59 грн)
Відповідно до частини 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в своєму відзиві на апеляційну скаргу просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надану при розгляді справи в суді апеляційної інстанції надано: копію договору про надання правничої допомоги від 07 липня 2022 року № 07/07-2022; копію ордеру від 16 квітня 2026 року; копію платіжної інструкції від 16 квітня 2026 року № 8392 на суму 8 000 грн; копію звіту про надання правової допомоги згідно Договору від 07 липня 2022 року № 07/07-2022.. 
За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана на загальну суму 8 000 грн за наступні послуги при розгляді справи в суді апеляційної інстанції: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі ОСОБА_1 та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу (4 год) – 8 000 грн.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Жильцов В.Д. не надав суду будь яких клопотання про зменшення розміру понесених позивачем при розгляді справи в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу. 
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши відсутність клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, часткове задоволення апеляційної скарги, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу – 7 259.20 грн (8 000 х 90.74%). 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2026 року в оскаржуваній частині змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту від 08 червня 2024 року № 1650042, що складається: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 54 000 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також 9 085.39 грн судових витрат.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» про стягнення 5 000 грн штрафу за невиконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відмовити.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 28 квітня 2026 року.