РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
13 травня 2026 р.  Справа № 120/12811/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до: Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)
про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо зняття позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язання відповідача здійснити дії щодо скасування відомостей про зняття позивача із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 29.11.2023 його знято відповідачем з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 . Позивач наголошує, що такі дії вчинені відповідачем з порушенням ч. 3, ч. 12 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місяця проживання в Україні". Наведене зумовило позивача звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 16.09.2025 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення із долученням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску.
23.09.2025 за вх.№59756/25 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій він зазначив, що відповідач не повідомляв його про прийняття рішення про зняття з реєстрації місця проживання та лише 19.05.2025 під час судового засідання у справі №127/11368/25 позивач дізнався про порушення своїх прав.
Ухвалою від 29.09.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою відтерміновано вирішення питання дотримання позивачем строків звернення до суду та витребувано у відповідача відомості про те, чи направлялось позивачеві повідомлення про зняття його із зареєстрованого місця проживання, якщо так - надати докази направлення такого повідомлення.
09.10.2025 за вх.№63513/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що при прийнятті рішення від 29.11.2023 про зняття позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Відповідач наголошує, що підставою для вчинення реєстраційної дії стала заява власника житла - ОСОБА_2 , до якої було додано повний пакет документів, передбачений п. 50 Порядку №265, що підтверджують її право власності на вказану квартиру. Як зазначає відповідач, положеннями п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону №1871-IX та п.п. 5 п. 50 Порядку №265 чітко визначено право власника житла зняти повнолітню особу із задекларованого або зареєстрованого місця проживання без згоди такої особи. Відповідач підкреслює, що адміністратором Центру адміністративних послуг «Прозорий офіс» було перевірено дійсність поданих документів та встановлено відсутність правових підстав для відмови у задоволенні заяви власника. З огляду на викладене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з відзивом відповідач надав лист №04/00/011/73984 від 30.11.2023 про повідомлення позивача про зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний лист направлено за згаданою адресою 01.12.2023. При цьому будь-яких доказів отримання позивачем такого листа чи його повернення до адресанта із зазначенням причин невручення відповідачем не надано.
Водночас позивач зазначає, що з 24.11.2023, на підставі наказу ГУ Національної поліції у Вінницькій області №169 о/с від 23.11.2023, переведений для подальшого проходження служби з м. Вінниця до м. Ладижин, де й проживав на постійній основі до 26.07.2024.
Враховуючи наведене, суд вказує, що направлення відповідачем повідомлення за адресою, з якої позивача вже було знято з реєстрації і за якою він об`єктивно не міг його отримати через службу в іншому населеному пункті, не може вважатися належним інформуванням особи. 
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що про порушення свого права він дізнався лише 19.05.2025 під час судового засідання в іншій справі (№127/11368/25). 
Отже, звернувшись до суду 01.09.2025 (дата оформлення поштового відправлення), позивачем визначений КАС України шестимісячний строк не пропущено.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Позивач з 14.02.2010 по 19.08.2014 та з 27.09.2020 по 14.11.2023 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 .
Під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири від 14.10.2011, згідно з яким остання набула у власність квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до відмітки в паспорті серії НОМЕР_1 , місце проживання позивача з 28.10.2020 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Водночас 29.11.2023 місце проживання позивача було знято з реєстрації за вищевказаною адресою за заявою ОСОБА_2 як власниці зазначеної квартири.
20.05.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування відомостей про зняття його із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом від 29.05.2025 повідомив, що правові підстави для скасування зняття з реєстрації місця проживання відсутні.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.
У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01.12.2021 набрав чинності Закон України № 1871-ІХ від 05.11.2021 "Про реалізацію публічних електронних послуг з реєстрації та декларування місця проживання в Україні".
Пунктом 7 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачено, що орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.
Таким чином, відповідач є органом державної влади, на який указаним Законом покладено виконання функцій органу реєстрації.
Відповідно до п. п. 11, 12 ч. 1 статті 2 указаного Закону, реєстраційна дія - це внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи;
- реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1871-IX, Кабінету Міністрів України доручено, протягом одного місяця з дня опублікування цього Закону: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
З метою реалізації вищенаведених положень Закону № 1871-IX, 07.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" (набрала чинності 14.03.2022), якою, затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (далі - Порядок № 265).
Згаданий Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.
Ч. 1 ст. 28 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачено, що орган реєстрації здійснює:
1) формування та ведення реєстру територіальної громади;
2) реєстраційні дії та внесення інформації за результатами їх вчинення до відповідного реєстру територіальної громади;
3) передачу інформації про реєстраційну дію до відомчої інформаційної системи з подальшим внесенням інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону, на вказані відносини поширює свою дію також Закон України "Про адміністративні послуги".
Пунктом 1 ст. 1 Закону України "Про адміністративні послуги" від 06.09.2012 №5203-VI передбачено, що адміністративна послуга - це результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону.
Як зазначено вище, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" відповідач є органом реєстрації, на який згідно зі ст. 28 указаного Закону покладено повноваження щодо здійснення відповідних реєстраційних дій.
За змістом пп. 2 п. 1 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.
Приписами ст. 12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" визначено, що орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо
1) особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним;
2) відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях;
3) за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів.
Зазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має право прийняти рішення про відмову в реєстрації місця проживання виключно з підстав, передбачених законом.
В той же час, п. 8 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг" встановлено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема заяви власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, у разі якщо місце проживання (перебування) особи було задекларовано або зареєстровано, крім випадків реєстрації місця проживання у житлі, що підлягає приватизації.
Відповідно до пп. 5 п. 50 Порядку №265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6 до Правил.
Пунктом 61 Порядку передбачено, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає: документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення) та документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.
Така заява може бути подана лише повнолітньою особою або законним представником малолітньої дитини.
Разом із тим, згідно п. 69 Порядку №265 посадова особа органу реєстрації у день звернення особи, її законного представника, приймає рішення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або про відмову у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи. Інформує особу (осіб), місце проживання якої (яких) зняте за заявою власника житла, засобами поштового, телефонного або електронного зв`язку.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач у період з 2010 по 2014 роки та з 2020 по 2023 роки перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . 
Під час шлюбних відносин, а саме 14.10.2011, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу набула у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . 
З 28.10.2020 місце проживання позивача було офіційно зареєстровано у вказаному житлі.
Проте 29.11.2023, на підставі заяви ОСОБА_2 як власника майна, позивача знято з реєстраційного обліку. 
Надалі, у травні 2025 року, позивач звернувся до відповідача з вимогою скасувати запис про зняття його з реєстрації, у чому йому було відмовлено листом від 29.05.2025 у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Водночас позивач вважає, що він фактично є співвласником квартири АДРЕСА_3 , оскільки 1/2 її частки була набута ОСОБА_2 під час перебування з ним у шлюбі, а тому він не може бути знятий з реєстрації місця проживання без його згоди за заявою ОСОБА_2 .
Оцінюючи такі аргументи позивача, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне. 
Відповідно до положень Закону № 1871-ІХ та Порядку № 265, підставою для вчинення реєстраційної дії є подання заяви власником житла, чиє право власності підтверджено відповідними документами. 
Як встановлено судом, власницею зазначеної квартири згідно з договорами купівлі-продажу від 14.10.2011 та 24.10.2017 є ОСОБА_2 . 
Орган реєстрації (відповідач) при наданні адміністративної послуги діє в межах повноважень, визначених законом. При отриманні заяви від ОСОБА_2 , адміністратор перевірив надані документи, які формально та юридично підтверджували її статус як власника житла. 
Суд зауважує, що повноваження органу реєстрації при вчиненні такої дії обмежені перевіркою поданих документів на відповідність вимогам законодавства. Орган реєстрації не наділений функціями суду щодо встановлення факту спільної сумісної власності подружжя або визначення часток у майні, якщо такі відомості не відображені у правовстановлюючих документах або реєстрі. 
Посилання позивача на те, що майно є спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, не спростовує правомірність дій відповідача. 
Питання визнання майна спільною сумісною власністю або виділу частки є предметом цивільного спору між колишнім подружжям і має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. До моменту винесення відповідного рішення суду та внесення змін до реєстру власників, для органу реєстрації єдиним легітимним власником залишається особа, зазначена у договорі купівлі-продажу та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Суд враховує, що станом на момент вчинення реєстраційної дії (29.11.2023) право власності ОСОБА_2 не було оспорене у встановленому законом порядку, а відомості про позивача як про співвласника в документах були відсутні. Доказів протилежного матеріали справи не містять. 
Оскільки ОСОБА_2 надала документи, що підтверджують її право власності, а позивач є повнолітньою особою, відповідач не мав правових підстав для відмови у знятті позивача з реєстрації місця проживання за заявою власника згідно з пп. 2 п. 1 ст. 18 Закону №1871-ІХ. 
Відтак, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, що у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено, підстави для присудження на користь позивача понесених при розгляді справи судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, код ЄДРПОУ 37617775)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 13.05.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна