КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 358/2098/25 Головуючий у суді першої інстанції - Буравова К.І.
Номер провадження № 22-ц/824/8690/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», поданою представником Мельник Веронікою Сергіївною, на заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Буравової К.І.,у місті Богуслав, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , відповідно до якого просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1363-3623 від 12 березня 2024 року у розмірі 54 170 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і відповідачем за допомогою Веб-сайту позивача (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1363-3623. 
Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 10100,00 грн., строк кредитування - 300 днів, базовий період - 10 днів, знижена відсоткова ставка - 2,50 % в день, стандартна відсоткова ставка - 2,50 % в день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та відсотки за користуванням ним в строк та на умовах, встановлених кредитним договором.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, вказаний ним в особистому кабінеті.
13 березня 2024 року між сторонами укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії № 1363-3623 від 12 березня 2024 року, якою позивач надав позичальнику додаткові грошові кошти в сумі 2 000, 00 грн. Строк кредитування за Договором згідно умов Додаткової угоди не змінився, таким чином сума кредиту за договором складає 12 100 грн.
Всупереч умовам Кредитного договору, положенням ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідач порушив умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув кредит, а також, не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору.
Станом на 19 вересня 2025 року, загальний розмір заборгованості відповідача складає 96 470 грн, що складається з простроченої заборгованість за кредитом - 12 100,00 гривень, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 84 370 грн.
Зазначав, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосувати до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме, часткове списання заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 42 300 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 170 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь прострочену заборгованість за кредитом - 12 100 грн; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 42 070 грн, а всього стягнути - 54 170 грн. Також, позивач просить стягнути судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
У зв`язку із викладеним, позивач просив суд вирішити вказаний спір у судовому порядку та стягнути вище вказані кошти із відповідача на їх користь.
Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 04 лютого 2026 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1363-3623 від 12 березня 2024 року з яких: 12 100, 00 грн прострочена заборгованість за кредитом; 2 553,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що загалом становить 14 653,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 655,26 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Мельник В.С. подала апеляційну скаргув якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відхилених позовних вимог через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги п. 4.12 кредитного договору, а саме те, що строк кредитування (строк на який надається кредит позичальнику) становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту є 05 січня 2025 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування.
Пунктом 4.7. договору передбачено, що Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом та комісії за видачу кредиту. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом фіксована.
Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.10 та 10.1 Кредитного договору - нарахування процентів за користування Кредитом здійснюються на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: 
Стандартна процентна ставка становить 2.50% (дві цілих, п`ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору.
Звертає увагу, що базовий період - строк протягом якого відповідач бажає сплачувати саме проценти за користування кредитом (в даному випадку - 10 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватись. (в даному випадку - 300 днів до 05 січня 2025 року).
В свою чергу, згідно наданого разом з позовною заявою розрахунку заборгованості за договором №1363-3623 від 12 березня 2024 року, станом на 19 вересня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування по процентах за користування кредитом (згідно п. 4.10. та п. 10.1. кредитного договору) в строк договору (згідно п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами.
Також, відповідно до вищезазначеного розрахунку вбачається, що позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору, а нарахована комісія передбачена як плата за видачу кредиту та є одноразовою.
Крім того, відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 6.9. договору, позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу кредитодавця.
Проте, відповідач не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин та продовжувала користуватись кредитними коштами на погоджених умовах.
Отже, на думку апелянта, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що позивачем дотримано вимоги, зокрема ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, щодо встановлення розміру процентів за користування кредитом, що був наданий відповідачу. Отже, позивач має законне право на нарахування відповідачу процентів за користування кредитом (згідно п. 4.10. та 10.1. кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.12. кредитного договору.
Щодо здійсненого судом першої інстанції перерахунку процентної ставки за період з 23.04.2024 року по 16.02.2025 року із застосуванням денної процентної ставки у розмірі 1% на день відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» сторона позивача зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування», а саме частинами 4, 5 та 6 якими введено денну процентну ставку.
Звертає увагу на те, що вищезазначений Закон України прийнятий 22.11.2023 року та набрав чинності 24.12.2023 року.
При цьому, поняття «денна процентна ставка» та «процентна ставка, встановлена договором, яка нараховується на залишок неповерненої суми кредиту», мають різну правову природу та зміст і не повинні ототожнюватися.
З метою забезпечення дотримання фінансовими установами вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» Національним банком України надано додаткові роз`яснення від 19.02.2024 року щодо виконання окремих вимог вказаного закону, а саме, щодо максимального розміру денної процентної ставки.
Отже, за договорами про споживчий кредит, денна процентна ставка розраховується саме на дату укладення договору про споживчий кредит, з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених на дату укладання такого договору.
В частині 17 Прикінцевих та перехідних положень не міститься жодного обмеження щодо договорів, на які ці положення поширюються, тобто, законодавець не визначив окремо - для яких саме договорів (укладених до чи після набрання чинності цим законом) вони застосовуються, а тому будь-яке звуження сфери дії цих положень судом є безпідставним і таким, що виходить за межі судових повноважень.
Сторона позивача зазначає, що на дату укладення Кредитного договору № 1363-3623 - 12.03.2024 діяли законодавчі обмеження, згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 2,50%. Договір було укладено саме в цей перехідний період (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно), тому встановлена в договорі денна процентна ставка відповідала чинним вимогам законодавства та не перевищувала передбаченого граничного значення.
Суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки у розмірі 1% за період з 23.04.2024 року по 05.01.2025 року та, як наслідок, позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування відповідачем кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору.
Враховуючи викладене, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставин справи щодо підстав нарахування процентів Відповідачу і як наслідок зроблено хибний висновок про те, що проценти нараховувалися за не належне виконання умов Кредитного договору, в той час як проценти нараховувалися за користування кредитним коштами протягом визначеного сторонами строку кредитування.
За таких обставин, представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Мельник В.С.просить скасувати заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 лютого 2026 рокута ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
Суд апеляційної інстанції забезпечив право відповідача, в суді апеляційної інстанції подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши ухвалу Київського апеляційного суду від 05 березня 2026 року про відкриття апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою шляхом поштового направлення на адресу зазначену в позовній заяві та в апеляційній скарзі, яке повернулися до апеляційного суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційним судом.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частини перша і друга статті 131 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1363-3623. Позичальником договір підписано шляхом введення одноразового ідентифікатора С2356 (а.с. 11-19).
За умовами кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання відкрити відповідачці не відновлювальну кредитну лінію для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума кредиту 10 100,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період - 10 днів, знижена відсоткова ставка - 2,50 % в день, стандартна відсоткова ставка - 2,50 % в день.
Згідно з п.5.1 Умов договору про відкриття кредитної лінії № 1363-3623 від 12 березня 2024 року, відповідач зобов`язався повернути кредит в останній календарний день строку кредитування шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця.
Відповідно до п. 4.12 Умов договору дата повернення (виплати) кредиту 05 січня 2025 року.
Згідно з п. 4.9 Умов договору, сплату процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначних графіком платежів (який є Додатком 3 до Договору) дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів шляхом здійснення безготівкового переказу суми, що дорівнює обов`язковому платежу, на банківський рахунок Кредитодавця.
До договору про відкриття кредитної лінії № 1363-3623 від 12 березня 2024 року, позивачем долучено правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки. (а.с. 20-27, 28-29, 30).
13 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1363-3623, відповідно до умов якої кредитодавець та позичальник підтвердили, що станом на момент укладення такої додаткової угоди сума кредиту, яка була надана позичальнику за договором та не повернути на момент укладення цієї додаткової угоди становить 10 100,00 грн, сума нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом становить 505,00 грн (пункт 1). Кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових грошових коштів у кредит за договором (пункт 2). Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 2 000,00 грн, дата надання 13 березня 2024 року (підпункт 2.1, 2.2). Після надання кредитодавцем позичальнику у кредит додаткових грошових коштів позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму грошових коштів в розмірі 12 100,00 грн, яка складається із суми кредиту, яка була надана позичальником за договором та неповернута на момент укладення додаткової угоди, та суми додаткових грошових коштів, наданих позичальнику у кредит на підставі цієї додаткової угоди (сума неповернутого кредиту) (пункт 2.3) (а.с. 33-34).
Позичальник зобов`язується повернути суму неповернутого кредиту у строки та на умовах, викладених у договорі, з урахуванням умов цієї додаткової угоди та сплатити проценти за користування вказаними грошовими коштами у розмірі та на умовах, передбачених договором. Крім того, позичальник підтверджує наявність власного зобов`язання перед кредитодавцем сплатити несплачені проценти у строки та на умовах, викладених у договорі (пункт 2.4).
Після укладення цієї додаткової угоди та надання додаткових грошових коштів у кредит будуть змінені умови кредитування за договором. У зв`язку із зазначеним після укладання цієї додаткової угоди та отримання позичальником додаткових грошових коштів у кредит: сума неповернутого кредиту становить 12 100,00 грн, кількість днів користування кредитом - 299 календарні дні, орієнтовна реальна річна процентна ставка 474015, 26 %, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 102 800,00 грн.
Додаткову угоду підписано позичальником одноразовим ідентифікатором С0348.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит в сумі 10 100,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
При цьому, суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі у розділі «Реквізити сторін» зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача № НОМЕР_1 .
Видача коштів за кредитним договором № 1363-3623 від 12 березня 2024 року здійснювалась за допомогою системи LiqPay, що підтверджується довідкою про перерахування сум кредиту (10100, грн та 2000, 00 грн), виданою директором ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування платежів через системи LiqPay на підставі договору № 1363-3623 від 12 березня 2024 року та додаткової угоди від 13 березня 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії № 1363-3623 (а.с. 31, 32, 36).
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 1363-3623 від 12 березня 2024 року станом на 19 вересня 2025 року становить 96 470, 00 грн, з яких: 12 100,00 грн заборгованість за кредитом, 84 370, 00 грн заборгованість за нарахованими процентами. (а.с. 37-43)
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 23 496,00 грн, за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 23 900,00 грн.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1363-3623 від 12 березня 2024 року у розмірі 54 170,00 грн, з яких: 12 100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 42 070, 00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором не надано.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір був укладений 12 березня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %.
Суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентах за користування кредитним договором № 1363-3623 від 12 березня 2024 року, який підлягає стягненню з відповідача, становить 51 183,00 грн.
Враховуючи, що позивачем (кредитором) було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме - часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 42 300, 00 гривень.
Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентами суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2 553,00 грн (51 183,00 грн - 42 300,00 грн - 6 330,00 грн).
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
За змістом ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, що 12 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1363-3623, за умовами якого відповідачу мало бути надано 10 100 грн кредитних коштів, договір про відкриття кредитної лінії № 1363-3623 підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора С2356 відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом ч. 13 ст. 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Перевіряючи правильність оцінки судом першої інстанції наданим позивачем доказам, апеляційний суд приходить до висновку про те, що довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанси» про перерахування ОСОБА_1 кредиту № 1363-3623 від 12 березня 2024 рокув сумі 10 100 грн та від 13 березня 2024 року 2 000 грн за допомогою системи LiqPay платіж 2436483307, дата 12 березня 2024 року; та платіж № 2436833622, дата 13 березня 2024 року на № платіжної картки НОМЕР_2 , а також квитанції АТ КБ «Приватбанк», згідно якою 12 березня 2024 року, була проведена успішна транзакція на суму 10 100 грн. на картку НОМЕР_2 та квитанція АТ КБ «Приватбанк», згідно якою 13 березня 2024 року, була проведена успішна транзакція на суму 2 000 грн. на картку НОМЕР_2 , не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів відповідачу.
З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» умов п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії № 1363-3623від 12 березня 2024 рокущодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме ОСОБА_1 .
Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять.
Позивачем також не надано до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та АТ КБ «Приватбанк», яке здійснило переказ коштів на рахунок, який за твердженням позивача належить відповідачу.
Враховуючи зазначене, підстав до задоволення позову у суду першої інстанції не було, з огляду на недоведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі зазначеній в позовній заяві. При цьому, ухвалюючи оскаржуване, рішення суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову.
У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржувалось. При цьому, апеляційний суд в межах своїх повноважень не має можливості переглядати судове рішення в частині задоволених позовних вимог за апеляційною скаргою позивача, який його в цій частині не оскаржує.
Разом із тим колегія суддів, переглядаючи вказану справу в апеляційному порядку враховує, що особа, яка звернулася до суду зі скаргою (апеляційною чи касаційною), не може отримати судове рішення, що погіршує становище, якого ця особа досягла в судах попередніх інстанцій. Такий висновок ґрунтується на принципі заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення).
Такого підходу дотримується Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, що правило заборони повороту до гіршого означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. Подібні висновки наведені й у постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року у справі № 642/7544/21.
Оскільки, висновки суду першої інстанції хоч і неповністю відповідають обставинам справи, однак суд апеляційної інстанції не вправі погіршувати становище апелянта за наслідками перегляду рішення за його скаргою, тому колегія суддів вважає за можливе залишити рішення суду першої інстанції без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.
Заочне рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв