ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Справа№ 910/14556/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Левченко В.В. - адвокат, посвідчення № ЗП002383; 
від відповідача: не з`явились; 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026
у справі № 910/14556/25 (суддя - Нечай О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ"
до Політичної партії "Європейська солідарність"
про стягнення 1 112 903,23 грн
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовної заяви
Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Політичної партії "Європейська солідарність" (надалі - відповідач) про стягнення неустойки за неправомірне користування нерухомим майном у розмірі 1 112 903,23 грн.
2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 провадження у справі № 910/14556/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" до Політичної партії "Європейська солідарність" про стягнення 1 112 903,23 грн закрито.
Разом з цим, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі було встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі № 910/14556/25 відповідач сплатив вказану вище суму неустойки, що підтверджується такими платіжними інструкціями: №524 від 06.02.2026 на суму 1 457 142,86 грн та №525 від 06.02.2026 на суму 1 112 903,23 грн, які були подані відповідачем та наявні у матеріалах справи. Призначення вказаних платежів: оплата за погашення заборгованості за 2025 оренди приміщення згідно договору №132 від 25.07.2017 в т. ч. ПДВ 20%.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" 23.02.2026 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження. Здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 з викликом учасників справи. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25, а справу №910/14556/25 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
26.02.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25.
08.04.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою призначено до розгляду в судовому засіданні розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 на 20.04.2026.
20.04.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли письмові пояснення, в яких просив суд взяти дані додаткові пояснення до уваги під час розгляду справи №910/14556/25. Поновити строк на подання доказу - виписки АТ МІБ по особовому рахунку ТОВ ПП Київ з 01.01.2026 по 23.02.2026. Прийняти та долучити до матеріалів справи №910/14556/25 доказ - виписку АТ МІБ по особовому рахунку ТОВ ПП Київ з 01.01.2026 по 23.02.2026. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 задовольнити. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі №910/14556/25, а справу №910/14556/25 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
20.04.2026 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою продовжено строк розгляду справи. Частково задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 до 12.05.2026. Запропоновано відповідачу надати свої пояснення/заперечення щодо нового доказу - 10 днів з моменту отримання даної ухвали. Зобов`язано позивача надати суду поданий доказ у більш читабельному форматі.
29.04.2026 (через канцелярію суду) до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов супровідний лист, до якого долучив новий доказ у більш читабельному форматі.
12.05.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивовано, зокрема тим, що представник відповідача перебуває на лікарняному, підтверджуючі документи будуть надані після закриття відповідного лікарняного.
12.05.2026 у судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про причини нез`явлення суд повідомив. Ухвалою від 12.05.2026 суд відклав розгляд справи на 25.05.2026.
У судове засідання 25.05.2026 в черговий раз з`явився лише представник позивача, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Представник відповідача в судове засідання 25.05.2026 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про отримання стороною ухвали суду від 12.05.2026. 
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, з метою забезпечення рівності сторін, враховуючи перебування головуючого судді на лікарняному, з урахуванням дії воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога", перебої з електроживленням, перебої у роботі мережі Інтернет та інші чинники.
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
За доводами апелянта, суд першої інстанції передчасно закрив провадження у справі, неправильно застосувавши положення ст. 231 ГПК України, оскільки не встановив належним чином факту припинення предмета спору. Фактично обмежившись формальним прийняттям платіжних інструкцій, суд не перевірив, чи дійсно спірна заборгованість була погашена належним чином і чи припинилися спірні правовідносини. 
Водночас, за доводами апелянта, надані відповідачем докази не підтверджують фактичного виконання зобов`язання перед позивачем, адже кошти були перераховані на банківський рахунок, відкритий особою без повноважень у період протиправних спроб зміни керівництва товариства. Цей рахунок не перебуває під контролем керівництва позивача, доступ до нього відсутній, а інформація про рух коштів не отримана, що виключає можливість вважати платіж належним виконанням зобов`язання.
Більше того, скаржник зазначив, що обставини відкриття рахунку пов`язані з неодноразовими спробами рейдерського захоплення підприємства, які були оперативно скасовані компетентними органами, однак це не усунуло наслідків незаконних дій, зокрема, відкриття рахунку та можливого спрямування на нього коштів. 
За таких умов скаржник фактично заперечує, що спірний платіж був здійснений належному кредитору з метою створення штучних підстав для закриття провадження. Таким чином, між сторонами зберігається спір щодо належності виконання зобов`язання, а отже відсутні безспірні підстави вважати предмет спору припиненим.
Крім того, апелянт зазначив, що суд не з`ясував ключових обставин, зокрема, чи надійшли кошти у розпорядження позивача, чи припинилося грошове зобов`язання відповідача та чи залишилися між сторонами неврегульовані питання. Невстановлення цих обставин свідчить про неповне дослідження доказів і передчасність висновку про відсутність предмета спору.
Окремо апелянт зазначив про істотне порушення принципу змагальності сторін, оскільки клопотання відповідача про закриття провадження було фактично розглянуте без надання позивачу реальної можливості ознайомитися з ним, подати заперечення та надати докази. Ухвалу було постановлено у вкрай короткий строк після подання клопотання, ще до того, як позивач зміг реалізувати своє право на захист. Такий підхід порушує баланс процесуальних прав сторін і свідчить про односторонній розгляд питання, що безпосередньо вплинуло на результат справи. Такий формальний підхід, за доводами апелянта, суперечить не лише нормам національного процесуального права, а й гарантіям справедливого судового розгляду, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судове рішення не забезпечує реального відновлення порушеного права.
Отже, закриття провадження є передчасним і необґрунтованим, предмет спору фактично не припинився, а допущені судом процесуальні порушення є істотними та такими, що зумовлюють необхідність скасування ухвали і продовження розгляду справи по суті.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки предмет спору припинив існування в процесі розгляду справи. Відповідач наголошує, що чинне процесуальне законодавство та практика Верховного Суду допускають закриття провадження у випадку, коли спірні правовідносини фактично припиняються, зокрема, внаслідок добровільного виконання зобов`язання, за умови відсутності між сторонами неврегульованих питань.
Так, оскільки предметом спору у цій справі було стягнення грошової суми (неустойки) за договором оренди, однак відповідач здійснив відповідні платежі на користь позивача із зазначенням призначення - погашення заборгованості за договором. Таким чином, відповідач вважає, що на момент постановлення ухвали суду першої інстанції сума боргу, яка становила предмет позову, була фактично сплачена, що свідчить про припинення спірного матеріального правовідношення.
Відповідач також вказує, що доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами. Відтак відсутні підстави вважати, що спір між сторонами продовжує існувати або що зобов`язання не було виконане.
З огляду на вказане, на думку відповідача, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження відповідає вимогам матеріального та процесуального права, є законною й обґрунтованою. А тому підстав для її скасування немає. У зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до частин 1 і 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 1 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
З матеріалів справи вбачається, що у поданій до суду позовній заяві позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки за неправомірне користування нерухомим майном у розмірі 1112903,23 грн через неналежне виконання умов договору №132 від 25.07.2017.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14556/25, справу постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Разом з цим, судом першої інстанції також було встановлено, що після звернення позивача до суду з позовом та відкриття провадження у справі № 910/14556/25 відповідач нібито сплатив вказану суму неустойки, на підтвердження чого надав платіжні інструкції: №524 від 06.02.2026 на суму 1457142,86 грн та №525 від 06.02.2026 на суму 1112903,23 грн. 
З урахуванням поданих доказів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції закрив провадження у справі. Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним з урахуванням наступного. 
Статтею 55 Конституції України гарантоване й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
При цьому, поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24, Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 916/1055/23.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Так, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Водночас, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 04.12.2025 у справі № 916/1232/24. 
Однак, в цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається із позовної заяви, предметом позову була вимога про стягнення з відповідача 1 112 903, 23 грн неустойки у розмірі подвійної плати за неправомірне користування приміщенням за період з 01.07.2025 по 22.10.2025 (включно). 
Звертаючись із відповідним клопотанням про закриття провадження у справі, відповідач зазначив, що 06 лютого 2026 року Політичною партією "Європейська Солідарність" було здійснено платіж на адресу ТОВ "Підприємство "Київ" на суму: 1 457 142.86 грн з призначенням платежу: "Оплата за погашення заборгованості за 2025 р. оренди приміщення згідно договору № 132 від 25.07.2017 р; 1 112 903.23 грн. Призначення платежу: "Оплата за погашення заборгованості за 2025 р. оренди приміщення згідно договору № 132 від 25.07.2017 р». Таким чином, відповідач вважає, що сума боргу, яка була предметом справи № 910/14556/25 - є сплаченою. 
Водночас, суд апеляційної інстанції в даному аспекті приймає доводи апеляційної скарги про необхідність перевірки обставин: (1) чи дійсно надані відповідачем докази підтверджують припинення існування предмету спору та (2) чи не залишилося між сторонами неврегульованих питань. 
Так, відповідач в обґрунтування свого клопотання зазначав, що: 06.02.2026 останнім було здійснено платіж на адресу ТОВ «Підприємство «Київ» у сумі 1 112 903,23 грн. з призначенням платежу: оплата за погашення заборгованості за 2025 рік оренди приміщення згідно договору №132 від 25.07.2017. На підтвердження зазначених доводів, відповідач надав платіжну інструкцію №525 від 06.02.2026.
Так, згідно п. 6.5. договору оренди, орендна плата сплачується орендарем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця, вказаний у даному договорі (якщо реквізити іншого рахунку) не будуть повідомлені орендодавцем у письмовій формі). В розділі 11 договору (реквізити сторін) вказані банківські реквізити рахунку позивача: п/р №  НОМЕР_1  в ПАТ «МІБ» МФО 380582, тоді як в платіжній інструкції сплата 1 112 903,23 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором оренди №к-132 відбулася на банківський рахунок №  НОМЕР_2 . Вказаного судом першої інстанції досліджено не було. 
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу про долучення відповідачем до клопотання про закриття провадження у справі два платіжних доручення № 524 (на суму 1 457 142,86 грн) та № 525 (на суму 1 112 903.23 грн). При цьому, предметом спору у даній справі є стягнення неустойки в розмірі 1 112 903.23 грн. Тоді як яким чином подана квитанція № 524 (на суму 1 457 142,86 грн) стосується предмету спору у даній справі судом першої інстанції з`ясовано не було. В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу про відсутність між сторонами невирішених питань. 
Щодо доводів скаржника про порушення принципу змагальності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до стаття 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 30.04.2026 у справі № 926/1050/24 та від 14.05.2026 у справі № 927/522/25).
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся з відповідним клопотанням про закриття провадження у справі 12.02.2026 через Електронний суд. Вказане клопотання було отримано позивачем 12.02.2026 (об 14:22). 
Натомість ухвала суду першої інстанції про задоволення відповідного клопотання про закриття провадження у справі була постановлена також у той же день 12.02.2026, без виклику сторін. 
Таким чином, фактично майже одразу після отримання позивачем відповідного клопотання про закриття провадження у справі, судом першої інстанції було постановлено відповідну ухвалу. В даному аспекті суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника про фактичне ненадання судом першої інстанції позивачу процесуальної можливості відреагувати на подану відповідачем заяву. 
При цьому, суд апеляційної інстанції також зазначає про особливу необхідність дотримання принципу рівності та змагальності сторін при вирішенні питання про закриття провадження у справі з урахуванням приписів ч. 3 ст. 231 ГПК України (у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається). 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта про передчасність у даній справі правових підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України через недотримання судом першої інстанції принципу рівності сторін, що призвело до неповного дослідження обставин припинення існування предмету спору (в розумінні ст. 7, 13, 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України). А тому наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі. За встановленого, правові підстави для висновку про відсутність предмету спору - є передчасними. А тому апеляційна скаргу підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню. 
Отже, судом першої інстанції було порушено п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України, ч. 1 ст. 11 ГПК України та ст. 6 Конвенції, відповідно, оскільки інша сторона не була «заслухана». Тоді як у зв`язку з передачею на розгляд суду першої інстанції справи через скасування оскаржуваної ухвали при розгляді судом першої інстанції слід дослідити нові докази, подані скаржником до суду апеляційної інстанції, які сторона була позбавлена можливості подати через встановлені порушення. Водночас, суд апеляційної інстанції, виходячи з ст. 269 ГПК України та на підставі ч. 3 ст. 271 ГПК України не досліджує нові докази скаржника, як і докази належного виконання договору сторонами, оскільки не розглядає спір по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю. А тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через неправильне застосування норм процесуального права (ст. 7, 13, п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України), з передачею справи до суду першої інстанції - для продовження розгляду. 
7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Положеннями частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом пункту 6 статті 275 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали не можуть бути достатніми підставами для закриття провадження у справі. Відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції. 
8. Судові витрати
З огляду на передачу справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з розглядом апеляційної скарги - підлягають розподілу за результатами вирішення спору.
Керуючись ст. 2, 13, 231, 269, 270, 271, 275-277, ст. 280, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, ст. 6 Конвенції, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство "Київ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 - задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2026 у справі № 910/14556/25 - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
3. Розподіл судового збору за розгляд даної апеляційної скарги доручити здійснити суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті. 
4. Матеріали справи №910/14556/25 направити до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження до Верховного Суду передбачені ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 27.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім