ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/453/26
Провадження №2/338/653/26
11 червня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Куценка О. О., за участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

26 березня 2026 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - адвокат Усенко М. І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 20 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103601325, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачці грошові кошти в сумі 5000 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші платежі, визначені договором.
Позивач вказує, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредитні кошти у розмірі 5000 грн шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки, зазначеної відповідачкою при укладенні договору.
25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ/Т, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 103601325 від 20 лютого 2024 року.
Позивач зазначає, що відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти, проценти та комісію у строки, визначені договором, не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 17775 грн, з яких: 5000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11925 грн - прострочена заборгованість за процентами; 850 грн - прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту.
З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 103601325 від 20 лютого 2024 року в розмірі 17775 грн, судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо зарахування на рахунок банківської картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , коштів у розмірі 5000 грн у період з 20 лютого 2024 року по 27 лютого 2024 року.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань, доказів повного або часткового погашення заборгованості, а також контррозрахунку заборгованості до суду не подала.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103601325.
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 5000 грн, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, визначені договором.
Згідно з умовами договору кредит надано загальним строком на 105 днів, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період становить 15 днів та завершується 06 березня 2024 року. Поточний період становить 90 днів та завершується 04 червня 2024 року.
З умов договору вбачається, що загальні витрати позичальника за пільговий період становлять 2425 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період - 7425 грн. Загальні витрати позичальника за весь строк кредитування становлять 12775 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування - 17775 грн. Денна процентна ставка за весь строк кредитування визначена сторонами у розмірі 2,43 %.
Пунктом 1.5.1 договору передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 850 грн, яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту.
Пунктом 1.5.2 договору передбачено проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду в розмірі 1575 грн, які нараховуються за ставкою 2,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 1.5.3 договору передбачено проценти за користування кредитом протягом поточного періоду в розмірі 10350 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Кредитний договір укладено в електронній формі. Зі змісту договору та доданих до позову документів убачається, що відповідачка підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
З матеріалів справи також убачається, що кредит надавався відповідачці у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок із використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
На виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідь, згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано картку № НОМЕР_2 , а на рахунок, до якого емітовано зазначену картку, було зараховано кошти в сумі 5000 грн у період з 20 лютого 2024 року по 27 лютого 2024 року, а саме 20 лютого 2024 року.
Отже, факт отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5000 грн суд вважає доведеним належними та допустимими доказами.
25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 109-МЛ/Т, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 103601325 від 20 лютого 2024 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачки за кредитним договором визначена позивачем у розмірі 17775 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11925 грн - заборгованість за процентами; 850 грн - заборгованість за комісією за видачу кредиту.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з укладенням і виконанням договору споживчого кредиту, отриманням відповідачкою кредитних коштів, обов`язком їх повернення та сплати процентів за користування кредитом, а також переходом до позивача права грошової вимоги за договором відступлення прав вимоги.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною дванадцятою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа, кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, а також інші платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною п`ятою ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Суд враховує, що Закон України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Спірний договір про споживчий кредит № 103601325 укладено 20 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності вказаним Законом, а тому його умови на момент укладення повинні були відповідати імперативним приписам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки.
Суд також враховує положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-IX, відповідно до якого дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З наведеного вбачається, що законодавець окремо врегулював питання поширення нових правил на договори, укладені до набрання чинності Законом № 3498-IX, якщо строк їх дії продовжено після набрання ним чинності. Водночас щодо договорів, укладених після 24 грудня 2023 року, такі правила підлягають застосуванню безпосередньо з моменту укладення договору.
Отже, суд виходить із того, що у спірних правовідносинах максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, а умови договору в частині визначення більшого розміру загальних витрат за споживчим кредитом не можуть бути застосовані судом у частині, яка погіршує становище споживача порівняно із законом.
Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою кредитного договору, факт отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5000 грн, факт невиконання відповідачкою обов`язку щодо повернення кредиту, а також факт переходу до позивача права грошової вимоги за договором відступлення прав вимоги.
Відповідачка не подала до суду відзиву, не надала доказів повного або часткового погашення заборгованості, а також не подала контррозрахунку заявленої позивачем заборгованості.
Разом з тим, неподання відповідачкою відзиву та контррозрахунку не звільняє суд від обов`язку перевірити законність і обґрунтованість заявленої до стягнення суми, оскільки судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.
Щодо вимог про стягнення тіла кредиту суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 5000 грн, які у встановлений договором строк не повернула. Доказів повернення зазначеної суми кредиту відповідачкою до суду не подано.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн є доведеними та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення процентів суд зазначає таке.
Позивач заявив до стягнення проценти за користування кредитом у розмірі 11925 грн.
Зі змісту договору вбачається, що кредит надано відповідачці в розмірі 5000 грн строком на 105 днів. При цьому денна процентна ставка за весь строк кредитування визначена договором у розмірі 2,43 %, а загальні витрати позичальника за весь строк кредитування становлять 12775 грн.
Однак, як зазначено вище, спірний кредитний договір укладено 20 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, а тому при визначенні розміру заборгованості за процентами суд застосовує обмеження, встановлене ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Виходячи з формули, передбаченої ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимально допустимий розмір загальних витрат за споживчим кредитом у цій справі становить: 5000 грн * 1 % * 105 днів = 5250 грн.
Отже, з урахуванням суми кредиту 5000 грн, строку кредитування 105 днів та максимального розміру денної процентної ставки 1 %, вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню частково - у розмірі 5250 грн.
У частині стягнення процентів у розмірі 6675 грн, що становить різницю між заявленими позивачем процентами 11925 грн та максимально допустимим розміром процентів 5250 грн, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про стягнення комісії за видачу кредиту суд зазначає таке.
Позивач заявив до стягнення комісію за видачу кредиту у розмірі 850 грн.
Зі змісту договору вбачається, що така комісія визначена як одноразова винагорода кредитодавця за підготовку, організацію та надання фінансової послуги, тобто фактично пов`язана з діями кредитодавця щодо укладення та видачі кредиту.
Разом з тим, суд враховує, що такі дії кредитодавець вчиняє у межах власної господарської діяльності та з метою виконання свого основного обов`язку за кредитним договором - надання кредитних коштів позичальнику. Позивачем не доведено, що за цю комісію відповідачці була фактично надана окрема самостійна послуга, яка не охоплюється самим наданням кредиту та за яку споживач повинен нести окрему плату понад проценти за користування кредитом.
Крім того, комісія за видачу кредиту є складовою загальних витрат за споживчим кредитом. Оскільки суд уже визначив максимально допустимий розмір загальних витрат за споживчим кредитом у межах 1 % денної процентної ставки, додаткове стягнення комісії за видачу кредиту призвело б до перевищення встановленого законом граничного розміру загальних витрат для споживача.
Суд також враховує споживчий характер спірних правовідносин, стандартну форму договору та обмежену можливість відповідачки впливати на зміст його умов.
Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Свобода договору, закріплена ст. 627 ЦК України, також реалізується з урахуванням вимог розумності та справедливості.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідачки комісії за видачу кредиту у розмірі 850 грн не підлягає задоволенню.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 10250 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5250 грн - проценти за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 6675 грн та комісії за видачу кредиту у розмірі 850 грн слід відмовити.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 17775 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 10250 грн.
Отже, позовні вимоги задоволені у розмірі 57,67 % від заявленої ціни позову: 10250 грн * 100 % / 17775 грн = 57,67 %.
Позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп. З огляду на часткове задоволення позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2662 грн 40 коп. * 57,67 % = 1535 грн 28 коп.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Суд враховує, що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, стосується типового спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, не вимагала значного обсягу процесуальних дій, проведення складних розрахунків, призначення експертизи, допиту свідків або дослідження значного обсягу доказів.
З огляду на характер спору, ціну позову, обсяг виконаної представником позивача роботи, типовість підготовлених процесуальних документів, а також критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності витрат, суд вважає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн завищеним та таким, що не відповідає критерію співмірності.
Суд дійшов висновку, що розумним і співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є 3000 грн.
Оскільки позов задоволено частково - у розмірі 57,67 % від заявлених вимог, із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі: 3000 грн * 57,67 % = 1729 грн 96 коп.
Таким чином, із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 3265 грн 24 коп., з яких: 1535 грн 28 коп. - судовий збір; 1729 грн 96 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263–265, 280–289 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 103601325 від 20 лютого 2024 року у розмірі 10250 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5250 грн - проценти за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 1535 грн 28 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1729 грн 96 коп.
Копію заочного рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідачки.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено і в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом установлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, корпус 28.
Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 11 червня 2026 року.

Суддя: