Справа № 523/26656/25
Провадження №1-кп/523/1089/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 травня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
прокурора – ОСОБА_4 
захисника – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
обвинуваченого (підсудного) – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12025162490001745, внесене до ЄРДР 19.10.2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Копанка Слободзейського району Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з неповною середньою освітою; неодруженого та офіційно не працевлаштованого, не має місця реєстрації на території України, до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
18.10.2025, приблизно о 20:18 годин, підсудний ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_8 , який також знаходився у стані алкогольного сп`яніння, за наслідками обопільного розпивання алкогольних напоїв посварилися між собою.
В ході триваючого конфлікту, агресивно налаштований підсудний ОСОБА_7 , з мотивів особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_8 , переслідуючи мету заподіяння останньому тілесного ушкодження, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді невизначеного обсягу шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, вказаний підсудний стиснувши у правій руці ніж як знаряддя злочину, докладаючи зусилля, умисно наніс цим ножом один удар в живіт потерплого, внаслідок чого спричинив небезпечне для життя тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки в навколо пупковій (мезогастральній) області зліва, проникаючої в черевну порожнину із ушкодженням передньої та задньої стінок шлунку у ділянці великої кривизни, підшлункової залози на межі тіла та хвоста, тонкої та поперечно-ободової кишок, що супроводжувалось активною внутрішньою кровотечою та гематомою у лівій половині заочеревинного простору, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №1449 від 05.12.2025 та п.2.1.1 «а», п.2.1.3 «к» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. 
Потерпілий ОСОБА_8 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання жодного разу не з`явився, попередньою звернувшись до суду із заявою щодо проведення підготовчого судового засідання і судового розгляду кримінального провадження без його участі, внаслідок чого і з урахуванням позиції інших сторін провадження суд з метою дотримання розумності строків судового провадження вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності означеного потерпілого, визнавши неявку останнього до суду обраним ним способом реалізації своїх процесуальних прав. 
Крім того, судом неодноразово вживались заходи із забезпечення явки потерпілого ОСОБА_8 для його участі під час судового розгляду кримінального провадження та у судових дебатах (шляхом направлення повістки поштою та надання її прокурору), проте вжитими заходами здійснити виклик вказаного потерпілого не виявилось можливим, оскільки, за повідомленням прокурора, потерпілий, будучи військовослужбовцем ЗСУ, після відпустки повернувся до військової служби і на час вирішення наведеного вище питання перебував у складі військової частини в районі виконання завдань за призначенням. 
Підсудний ОСОБА_7 повністю визнав свою провину за висунутим обвинуваченням, а будучи допитаним в суді пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.
Так, підсудний ОСОБА_7 під час допиту в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставинах, він будучи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в гостях у свого знайомого, обурившись зневажливим ставленням потерпілого ОСОБА_8 до своєї дружини, зробив останньому зауваження, на що той, теж знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, наніс йому удар в область обличчя, а він у свою чергу завдав удар ножом в правій руці потерпілому в область живота. Після скоєного він перебував у стані розгубленості, тому медичну допомогу потерпілому ОСОБА_8 викликала дружина останнього. Допомогу потерпілому в його лікуванні не надавав. Висновки судово-медичної експертизи і тяжкість встановлених експертами тілесних ушкоджень, ним не оспорюються. В своїй письмовій промові вказує, що шкодує про скоєне і пояснює це, просить вибачення у потерпілого, просить суворо не карати і надати йому шанс, обіцяє такого більше не вчиняти. 
Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.
За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких, окрім допиту підсудного, не здійснювалось, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_7 , судом встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а відтак суд погоджується з кваліфікацією стороною обвинувачення дій вказаного підсудного за ч.1 ст.121 КК України. 
Так, з огляду на ч.1 ст.121 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. 
Разом із тим, при оцінці правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 суд виходить з того, що за нормативним визначенням, умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони – умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК). 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. 
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого ним у стані алкогольного сп`яніння інкримінованого діяння, спосіб, одноразовість і локалізацію заподіяного потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкодження, використання при цьому ножа та те, що скоєне підсудним діяння відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи, що мало місце в умовах воєнного стану і військової агресії рф проти України, а також судом враховується відсутність у означеного потерпілого будь-яких претензій до підсудного (із заяви потерпілого), характеризуючі особу підсудного дані та стан його здоров`я.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_7 свою провину за висунутим обвинуваченням визнав повністю і надав в суді визнавальні покази; має похилий вік та раніше не судимий, але у 1994 році притягався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності; є громадянином республіки Молдова та перебуває на території України без реєстрації в Державній міграційній службі понад встановлені законодавством строки для іноземців (з 1994 року); утримується під вартою з 18.10.2025; на обліку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; не має місця реєстрації чи постійного проживання на території України; офіційно не працевлаштований та утриманців не має, але позитивно характеризується за місцем роботи його співмешканки – ОСОБА_9 та за місцем підмінної роботи сторожем у дитячому ліцеї «Паровозик», КП ЖКС «Порто-Франківський» у своєму листі висловив готовність працевлаштувати підсудного.
Втім, при оцінці обставин доведеного в суді обвинувачення та при призначенні покарання підсудному ОСОБА_7 судом ураховується особа потерпілого ОСОБА_8 , який (за наданими прокурором матеріалами кримінального провадження) є військовослужбовцем Збройних Сил України та під час досліджуваних судом подій перебував у відпустці після поранення; раніше судимий і неодноразово притягався до кримінальної відповідальності (у тому числі за вбивство, масові заворушення та дії, що дезорганізують роботу установ виконання покарань); протягом 2024-2025 років перебував на обліку органів Національної поліції під адміністративним наглядом, а у 2025 році притягався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство), що у свою чергу негативно характеризує особу вказаного потерпілого, як схильну до протиправної поведінки особу, опосередковано узгоджується з наданим прокурором висновком експерта №1390 від 21.10.2025 (щодо виявлених у підсудного тілесних ушкоджень) та підтверджує доводи підсудного щодо протиправної поведінки потерпілого, яка передувала досліджуваним судом подіям і спровокувало дії підсудного зі спричинення тілесних ушкоджень вказаному потерпілому.
Попри те, суд зауважує, що така поведінка потерпілого ОСОБА_8 не виправдовує дій підсудного ОСОБА_7 із заподіяння ним удару ножом в область життєво важливого органу потерпілого, але одночасно обумовлює наявність умислу вказаного підсудного на спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, оскільки питання про умисел вирішується з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, а визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Аналогічну правову позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 09.10.2025 по справі №204/8028/22 (провадження №51-5492км24). 
З огляду на викладене, доводи захисника ОСОБА_6 щодо наявності підстав для кваліфікації дії підсудного ОСОБА_7 за ст.124 КК України, судом визнаються необґрунтованими, а комплексність наведених вище обставин свідчать про певну схильність підсудного до кримінально-протиправної поведінки, про ігнорування ним вимог законодавства щодо правил перебування іноземців на території України, про зайняття ним суспільно-корисною діяльністю в умовах складного для держави часу – воєнного стану, про достатньо тривале утримання підсудного під вартою, сукупність чого обумовлює можливість виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень без тимчасової ізоляції від суспільства, з обов`язковим застосуванням контрольно-наглядових і соціально-виховних заходів. 
За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_7 , слід віднести визнання ним своєї провини в межах висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні, а обставиною, що обтяжує покарання зазначеного підсудного, як зазначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід визнати вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Наряду з наведеним, зважаючи на позицію сторони захисту та досліджуючи питання можливості застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання підсудному ОСОБА_7 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 року (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.69 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.
Однак, доводи сторони захисту щодо наявності у підсудного ОСОБА_7 певних обставин (надання зізнавальних показів, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, співпраця зі слідством, щиросердне каяття, провокативна поведінка потерпілого та відсутність у нього претензій матеріального характеру до підсудного тощо), то з урахуванням характеру і обставин вчиненого підсудним, використання при цьому ножа і нанесення ним удару в область життєво важливих органів, а також скоєння ним інкримінованого діяння у стані алкогольного сп`яніння (що визнано обтяжуючою покарання обставиною), то за переконанням суду і в аспекті приписів ст.69 КК України, не містять достатніх даних, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вказаним підсудним кримінального правопорушення та обумовлюють можливість призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, визначеної у ч.1 ст.121 цього Кодексу.
Тотожну позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року (№51-1118км18), яким сформульовано, що призначення за правилам ст.69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної статті було б явно несправедливим.
При цьому, суд виходить з аналізу обставин доведеного в суді обвинувачення щодо вчинення підсудним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та констатує, що викриття протиправності діянь останнього відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділку поліції із зізнанням або ініціативною і добровільною видачею ним знаряддя заподіяння тілесного ушкодження, не з огляду на намагання підсудного надати домедичну допомогу потерпілому чи матеріальну допомогу на його лікування або виправити виниклу ситуацію іншим чином, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів з викриття підсудного. 
Отже, суд доходить висновку про те, що запропонований стороною захисту спосіб призначення покарання підсудному ОСОБА_7 в порядку ст.69 КК України не відповідає меті та завданням кримінального закону, особі підсудного, а також обставинам і характеру доведеного в суді обвинувачення, його наслідками та вчинення у стані алкогольного сп`яніння, що стороною захисту не спростовано, а відтак означений спосіб призначення покарання вочевидь не забезпечить виправлення вказаного підсудного та попередження вчинення нових протиправних діянь як ним так і іншими особами.
Таким чином, в умовах змагальності судового процесу, з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що підстави для призначення підсудному ОСОБА_7 покарання в порядку ст.69 КК України, – стороною захисту належним чином не обґрунтовані та матеріалами кримінального провадження не доведені, а позиція присутніх сторін кримінального провадження щодо звільнення вказаного підсудного від відбування покарання з випробуванням заслуговує на увагу.
На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, при визначенні виду та міри покарання підсудному ОСОБА_7 , беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, тяжкість і наслідки доведеного в суді обвинувачення, характеризуючі особу підсудного і потерпілого дані, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України погоджується з доводами сторін провадження та доходить обґрунтованого висновку про те, що виправлення й недопущення вчинення підсудним нових кримінальних правопорушень можливо без тимчасової ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах встановленого санкцією ч.1 ст.121 КК України строку, але із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на підсудного низки обов`язків в порядку ст.ст.75-76 цього ж Кодексу. 
Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
Відповідно ж до ч.1 ст.377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання, зокрема у разі звільнення від відбування покарання, внаслідок чого раніше застосований судом до підсудного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню судом, а вказаний підсудний, - звільненню з-під варти в залі суду. 
З огляду на викладене, наявне у справі клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно підсудного ОСОБА_7 , датоване 11.05.2026, - належить залишити без розгляду. 
В силу ст.72 КК України та ураховуючи термін попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні з часу його затримання в порядку ст.208 КПК України 18.10.2025 до дати ухвалення цього вироку, суд вважає, що означений термін підлягає зарахуванню до строку призначеного за цим вироком покарання за правилами, передбаченими в ч.1 ст.72 КК.
Питання щодо долі речових доказів та арешту майна у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 174 КПК України, відповідно. 
Керуючись ст.ст.100, 174, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75, ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_7 , – покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.
В силу ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у строк призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання термін його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні в період з 18.10.2025 року по день ухвалення цього вироку, у співвідношенні одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.
Виходячи з вимог ст.377 КПК України, запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, - скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду, а клопотання прокурора від 11.05.2026 про продовження строку тримання під вартою стосовно вказаного засудженого, - залишити без розгляду.
На підставі ст.174 КПК України, арешт на майно у кримінальному провадженні, накладений за ухвалою слідчого судді від 21.10.2025, на вилучені під час огляду місця події змиви речовини бурого кольору на марлевих тампонах; належний ОСОБА_7 мобільний телефон «Xiaomi Redmі» в корпусі чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 ; дві шкарпетки чорного кольору, труси зі слідами речовини бурого кольору, штани чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; предмети одягу ОСОБА_7 - чоловічий світшот сіро-синього кольору, чорні тактичні чоловічі штани, кросівки чорного кольору, після набрання вироком законної сили, - скасувати. 
В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні: 
-мобільний телефон «Xiaomi Redmі» в корпусі чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 , предмети одягу - чоловічий світшот сіро-синього кольору, чорні тактичні чоловічі штани, кросівки чорного кольору, які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції ID упакування 3025339697514381, 3025339699555886, 3025339701808351, 3025339702602810 від 05.12.2025), - повернути за належністю власникові;
-змиви речовини бурого кольору на марлевих тампонах, дві шкарпетки чоловічі, плавки (труси) чоловічі зі слідами речовини бурого кольору, штани чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, ніж кухонний зі слідами речовини бурого кольору, змиви з рук та зрізи нігтьових пластин рук ОСОБА_7 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції ID упакування 3025339691983689, 3025339693200396, 3025339695362263, 3025339703558398, 3025339705317886, 3025339706243342, 3025339707531039, 3025339708326509, 3025304373713410, 3025310669842846, 3025331441112660 від 05.12.2025), – знищити.
Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_7 , направити до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, - для виконання в межах їх відповідних повноважень, а також спрямувати для відома до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та надати іншим заінтересованим особам.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1