Справа № 740/1797/26
Провадження № 2-а/740/21/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року    місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області
в складі головуючого судді Роздайбіди О.В., 
при секретарі Дьоміній Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Казиміра Максима Анатолійовича, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
встановила:
ОСОБА_1 подав адміністративний позов до поліцейського Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Казиміра М.А., ГУНП в Чернігівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6931150 від 29.03.2026 відносно нього за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.03.2026 року о 17 год 23 хв він керував автомобілем марки Опель Астра по вулиці Набережна, 4, у м. Ніжині. У цей час був зупинений відповідачем поліцейським Казиміром М.А., у подальшому він підійшов до автомашини, запросив документи, після ознайомлення з документами зазначив про порушення п. 2.1. ПДР України, тобто за відсутність страхового поліса/автоцивілки. Водночас інших порушень Правил дорожнього руху він не виявив. Оскільки у позивача немає страхового поліса автомобіля, то відповідач притягнув до адміністративної відповідальності за п.2.1 ПДР України, тобто, за відсутність у водія поліса обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, та наклав на нього штраф у розмірі 425,00 грн, про що склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Вину свою позивач не визнає з тих причин, що згідно зі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», де вказаний вичерпний перелік порушень Правил дорожнього руху, за які поліцейський міг його зупинити, дана стаття не містить. Вважав, що такого порушення правил дорожнього руху, як відсутність страхового поліса, в даній статті не зазначено, тож поліцейський перевищив свої повноваження, інших порушень правил дорожнього руху він не допустив, тому вважає, що був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому постанова поліцейського підлягає скасуванню.
Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), призначено справу до судового розгляду на 21 год 30 хв 22 квітня 2026 року, яке в подальшому відкладено.
Від представника відповідача – Казиміра М.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначив, що 29.03.2026 нарядом ГРПП № 4 Ніжинського РУП у складі: Казиміра М.А., Пономаренка В.Д., Заставського В.С. близько 17 год 07 хв під час патрулювання м. Ніжин, вул. Набережна, 4 був зупинений автомобіль Opel Astra, під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів у останнього виявлено, що водій керував транспортним засобом, що був переобладнай без відповідного дозволу поліції, а саме встановлено газобалонне обладнання. Таким чином, ст. сержантом поліції Заставським В.С. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за порушення п.п. 31.3 (а) ПДР за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 340 грн. Згідно даних ІПНП «Цунамі» ОСОБА_1 06.04.2026 року сплатив накладене стягнення у розмірі 349 грн. У подальшому встановлено, що у ОСОБА_1 відсутній чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим останній своїми діями порушив п. 2.1. (г) ПДР. Поліцейським ВРПП Ніжинського РУП ст. сержантом поліції Казиміром М.А. розглянуто справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП за результатом винесено постанову серії ЕНА № 5908688 від 29.03.2026. Вказана подія фіксувалася на нагрудний відеореєстратор поліцейського ВРПП. Водію було роз`яснено його права згідно зі ст. 268 КУпАП, строки оскарження постанови згідно ст. 289 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
Від представника відповідача – Зеляка А.В. надійшов відзив, в якому останній зазначив, що доводи позивача є помилковими, надуманими та такими, що не відповідають дійсності, та спрямовані виключно на спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення в сфері забезпечення дорожнього руху. 
Пояснив, що 29.03.2026 працівники поліції під час несення служби виявили транспортний засіб марки Opel Astra, під керуванням позивача. Під час руху за вказаним транспортним засобом поліцейськими було візуально встановлено наявність ознак переобладнання транспортного засобу, а саме встановленого газобалонного обладнання (ГБО), що підтверджувалося наявністю окремої заправної горловини. 3 метою перевірки законності експлуатації транспортного засобу, поліцейськими через інформаційну підсистему ІПНП «ЦУНАМІ» було здійснено перевірку реєстраційних даних транспортного засобу. За результатами перевірки встановлено, що відомості про встановлення ГБО до реєстраційних документів транспортного засобу не внесені. Зауважив, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право зупиняти ТЗ у разі порушення ПДР. Під час нагляду за дорожнім рухом було виявлено ознаки порушення п. 31.3 «а» ПДР (переобладнання з порушенням вимог), а саме наявність заправного клапана ГБО, яке не зареєстроване у встановленому порядку. Отже, у поліцейських були законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача. Факт правопорушення підтверджується постановою за ст. КУпАП, яку Позивач визнав та добровільно сплатив. Після законної зупинки транспортного засобу працівники поліції на підставі вимог Правил дорожнього руху та чинного законодавства правомірно вимагали у позивача пред`явити документи, передбачені п. 2.1 ПДР України. Позивач згідно з п. 2.4 «г» ПДР, у разі зупинки ТЗ поліцейським зобов`язаний надати для перевірки чинний страховий поліс. Під час перевірки за базою МТСБУ встановлено, що позивач керував транспортним засобом без наявного чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином позивачем було порушено вимоги п. 2.1. ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Від позивача надійшло заперечення на відзив, згідно з яким він пояснив, що 29.03.2026 року біля 17 год 15 хв він їхав на своєму автомобілі виїжджав із заправної станції навпроти МРЕВ, де стояли біля воріт поліцейські і пробивали по базі МТСБУ страховий поліс. Але його в нього поліса не було, тоді вони поїхали за ним. Наздогнали позивача по вул. Набережна, включивши проблисковий маячок, на який у них, на думку позивача, не було дозволу, тобто його зупинили. Підійшов поліцейський Казимір, на питання про причину зупинку, останній відповів про відсутність страхового полісу. Позивач відповів, що неправильно упинили, оскільки ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» не є підставою для зупинки, відсутність страхового полісу, а вже потім виявив відсутність реєстрації газового обладнання, а не навпаки, як зазначає відповідач. Вважає, що зупинка його автомобіля була незаконною та безпідставною, правил дорожнього руху він не порушував, і так просто він не має права його зупиняти безпідставно, як зазначає чинне законодавство. Зауважував, що відсутність документів на установку газового обладнання теж не є підставною для зупинки автомобіля.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Так, відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення факту адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.
Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6931150 убачається, що 29.03.2026 о 17 год 23 хв у м. Ніжин по вул. Набережна, 4, водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР – відсутність у водія поліса обов. страх. цив.- прав. від-сті власників наземних ТЗ.
Із відеозапису убачається, що поліцейським водію ОСОБА_1 озвучено причину зупинки, пункт правил дорожнього руху, які порушив водій та роз`яснено його права. Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та складанні постанови ЕНА № 6931150 поліцейський діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Копія постанови того ж дня була отримана ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис та відеозапис.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд прийшов до наступного висновку.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пункту 1.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, із змінами, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.
Підпунктом «Г» пункту 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);
Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 Правил.
З наведених норм чинного законодавства чітко убачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пред`являти його для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух лише у випадках, передбачених законодавством.
Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією зі страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Відповідно до п. 21.2 наведеної статті контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.
Згідно з п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. З системного аналізу наведених норм вбачається, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватися відповідними підрозділами або посадовими особами Національної поліції. Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність, зазначених у пункті 2.1 ПДР України, документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Разом з тим, на думку позивача, останній був незаконно, без належних на те підстав, зупинений працівником поліції, оскільки не порушував ПДР, а тому зупинка його транспортного засобу була незаконною.
Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають стосунку до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Суд вважає вказані доводи позивача безпідставними, оскільки вищенаведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат). (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17).
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до поданого представником відповідача відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який безпосередньо досліджений у судовому засіданні, після оголошення ОСОБА_1 29 березня 2026 року поліцейським змісту протоколу про адміністративне правопорушення, останній підписав постанову, разом з тим про наявність у нього полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») на автомобіль не зазначав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
Між тим, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, зокрема, полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») на автомобіль Opel Astra, 2007 р.в., р. н. НОМЕР_1 , чинного станом на 29 березня 2026 року, які би спростували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та підтвердили факт протиправності оскаржуваної постанови. Разом з тим, у запереченнях на відзив ОСОБА_1 вказав, що страхового полісу на час його зупинки поліцейськими в нього не було.
Крім того, представником відповідача надано скріншот результатів перевірки чинності полісу внутрішнього страхування на автомобіль р.н. НОМЕР_1 .
Також до матеріалів справи долучено відомості про оплату ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6931076 за ч. 1 ст. 121 КУпАП, яке і стало причиною зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням позивача. Тобто, з вищевказаним порушенням ПДР позивач погодився, сплативши штраф, і постанову не оскаржував.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що в ході судового розгляду справи не встановлено допущення поліцейським порушення процесуального порядку розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що було б достатньою підставою для визнання дій неправомірними та скасування оскаржуваної постанови.
Отже, суд робить висновок, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною та відповідає нормам чинного законодавства.
При цьому враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02).
За змістом ст. 24 Конституції України громадяни є рівними перед законом; не може бути привілеїв за будь-якими ознаками.
Суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим, і відсутніми підстави для скасування оскаржуваної постанови, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
У такому разі понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ним.
Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241, 246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшого сержанта поліції Казиміра Максима Анатолійовича, Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі – відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області, код ЄДРПОУ 40108651, адреса місцезнаходження: пр-т Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя О.В. Роздайбіда