ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 Справа № 914/770/26 
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС Бетон», м. Львів,
до відповідача: Приватного підприємства «РОМБ+», м. Дрогобич Львівської області,
про стягнення 164'131,42 грн. заборгованості.   
Суддя Б. Яворський. 

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Справу розглянуто без судового засідання та виклику сторін.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «МКС Бетон» подано позов до Приватного підприємства «РОМБ+» про стягнення 164131,42 грн. заборгованості за договором поставки №2001-01 від 20.01.2023, з яких: 126963,00 грн. основний борг, 29291,93 грн пеня, 5027,65 грн інфляційних втрат та 2848,84 грн 3% річних. У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 20000,00 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №914/770/26 передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. Суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав, а також повідомив сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має право подати у строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана сторонам засобами електронного зв`язку, докази про що знаходяться в матеріалах справи.
06.04.2026 позивач подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
15.05.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав клопотання про долучення доказів, у якому повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Аргументи позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання у частині оплати поставленого позивачем у жовтні 2024 року товару; залишок заборгованості складає 126'963,00 грн. За неналежне виконання договірних зобов`язань позивачем нараховано 29291,93 грн пені, 5027,65 грн інфляційних втрат та 2848,84 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.
Аргументи відповідача.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, з заявами та клопотаннями, на адресу суду не звертався. 
Суд відзначає, що в силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).
Згідно ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться. З моменту відкриття провадження у справі минуло більше 30 днів, відповідач повідомлявся про наявність даного спору, однак відзиву на позовну заяву не подав. Зважаючи на це, суд розглянув справу за наявними матеріалами.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
20 січня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МКС Бетон» (постачальник) та Приватним підприємством «РОМБ+» (покупець) укладено договір поставки № 2001-01, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставити покупцю (передати у власність покупця) товар, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, прийняти такий товар та оплатити його.
Асортимент товару, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначається у видаткових накладних на момент поставки товару, які є невід`ємною частиною цього договору. Підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості, ціни на товар та строку поставки є прийняття покупцем товару відповідно до видаткових накладних, які є частинами цього договору (п.1.2 та 1.3 договору).
Відповідно до п.2.5 договору моментом поставки товару є дата, яка вказана у видатковій накладній за відповідний поставлений товар. Право власності на товар та ризик випадкової загибелі переходить від постачальника до покупця з моменту отримання товару покупцем (п.2.6).
Ціна та порядок розрахунків погоджений сторонами у розділі 3 договору. Так, п.3.3 договору передбачено, що оплата за товар здійснюється покупцем на умовах повної передоплати у розмірі 100% вартості партії товару, що вказана у рахунку на оплату, не пізніше, ніж за 1 (один) робочий день до моменту поставки товару.
За умовами п.4.2 договору претензії по кількісному та якісному складу відпущеного товару приймаються постачальником лише в момент прийняття товару покупцем.
Згідно з п.5.3 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання покупцем зобов`язань по оплаті по даному договору, він несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період її нарахування, за кожний день прострочення.
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом одного календарного року. Якщо сторони фактично продовжують правовідносини згідно з цим договором після завершення строку його дії, цей договір продовжує свою дію на ще один календарний рік (п.7.1).
Позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору він упродовж жовтня - грудня 2024 року здійснив відвантаження товару на загальну суму 1'637'963,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та видатковими накладними. Вказав, що поставлений позивачем товар у жовтні 2024 року за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №310-03 від 03.10.2024 на суму 27 000,00 грн та видатковими накладними (реалізація товарів і послуг) № 14370 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14371 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14372 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14373 від 03.10.2024 на суму 39 360,00 грн.; № 14374 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14375 від 03.10.2024 на суму 13 120,00 грн.; № 14376 від 03.10.2024 на суму 19 680,00 грн.; № 14377 від 03.10.2024 на суму 22 960,00 грн.; № 14378 від 03.10.2024 на суму 29 520,00 грн.; № 14379 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14380 від 03.10.2024 на суму 22 960,00 грн.; № 14385 від 03.10.2024 на суму 39 360,00 грн.; № 14386 від 03.10.2024 на суму 22 960,00 грн.; № 14387 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14390 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14391 від 03.10.2024 на суму 19 680,00 грн.; № 14392 від 03.10.2024 на суму 19 680,00 грн.; № 14393 від 03.10.2024 на суму 22 960,00 грн.; № 14396 від 03.10.2024 на суму 39 360,00 грн.; № 14397 від 03.10.2024 на суму 22 960,00 грн; №14402 від 03.10.2024 на суму 32 800,00 грн.; № 14407 від 03.10.2024 на суму 4 920,00 грн.; № 14609 від 07.10.2024 на суму 14 104,00 грн.; № 14660 від 08.10.2024 на суму 31 160,00 грн.; №14691 від 09.10.2024 на суму 13 448,00 грн.; № 14825 від 10.10.2024 на суму 26 896,00 грн.; № 14885 від 11.10.2024 на суму 20 336,00 грн.; № 14891 від 11.10.2024 на суму 16 400,00 грн.; № 15251 від 18.10.2024 на суму 13 120,00 грн.; № 15263 від 19.10.2024 на суму 13 120,00 грн.; № 15471 від 24.10.2024 на суму 26 840,00 грн.; № 15642 від 28.10.2024 на суму 23 944,00 грн.; № 15712 від 29.10.2024 на суму 34 440,00 грн.; № 15814 від 30.10.2024 на суму 20 336,00 грн. оплачений відповідачем частково, оскільки залишкові суми платежів за листопад та грудень 2024 року були зараховані позивачем у рахунок погашення заборгованості за жовтень 2024 року. Тому залишок заборгованості складає 126963,00 грн.
Позивач стверджує, що відповідач порушив свої зобов?язання за договором, остаточні розрахунки за товар не провів. За неналежне виконання договірних зобов`язань позивачем нараховано 29291,93 грн пені, 5027,65 грн інфляційних втрат та 2848,84 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.
ОЦІНКА СУДУ.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.
Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).
Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки № 2001-01 від 20.01.2023. Доказів розірвання договору або визнання їйого недійсним матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.
Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. 
За умовами укладеного договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем на умовах повної передоплати у розмірі 100% вартості партії товару, що вказана у рахунку на оплату, не пізніше, ніж за 1 (один) робочий день до моменту поставки товару (п.3.3 договору).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). 
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу упродовж жовтня 2024 року був відвантажений товар на загальну суму 883024,00 грн, який ним оплачений частково. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 126963,00 грн заборгованості за договором підлягає задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань за період 13.06.2025-12.03.2026, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат, що нараховуються на суму боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). 
Перевіривши розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат та враховуючи положення ст.14 ГПК України, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 5027,65 грн інфляційних втрат та 2848,84 грн 3% річних. 
Щодо вимог позивача про стягнення 29291,93 грн пені, суд враховує таке.
Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Сторони у п.5.3 договору погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання покупцем зобов`язань по оплаті по даному договору, він несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період її нарахування, за кожний день прострочення.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України).
Доказів наявності обставин зазначених у ст.617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.
Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст.254 ЦК України).
Здійснивши перевірку розрахунку пені та враховуючи приписи ст.253 ЦК України, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 29291,93 грн пені. 
З урахуванням викладеного суд відзначає правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 126963,00 грн., 29291,93 грн пені, 5027,65 грн інфляційних втрат та 2848,84 грн 3% річних. Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №21918 від 13.03.2026 на суму 2662,40 грн. За пунктом 2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на відповідача.
06.04.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20'000,00 грн. До клопотання долучено копію договору про надання правової допомоги, акт наданих послуг, детальний опис наданих послуг, а також докази відправлення заяви відповідачу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.126 ГПК України).
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України).
Судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.4 ст.129 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 ГПК України).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2025 між ТОВ «МКС Бетон» (клієнт) та Зелінкою В.В. (адвокат) укладеного договір про надання правничої (правової) допомоги. Предметом договору є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення необхідних клієнту заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів клієнта в судах під час здійснення цивільного, господарського, судочинства; захист прав, свобод і законних інтересів клієнта в державних органах, перед фізичними та юридичними особами та надання в разі необхідності іншої правової допомоги.
Відповідно до п. 2.1 договору за надану правову допомогу клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі, що визначається за згодою сторін після надання відповідних послуг відповідно до акту наданих послуг. 
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу сторонами підписано акт про надані послуги від 02.04.2026 згідно договору про надання правової допомоги, відповідно до якого, сторони визначили винагороду за правову допомогу щодо захисту прав та інтересів клієнта у розмірі 20000,00 грн за наступні послуги: аналіз наданих документів – 3000,00 грн; формування правової позиції щодо стягнення заборгованості – 3000,00 грн; підготовка проєкту позовної заяви – 7000,00 грн; формування та підготовка переліку додатків до позову – 3000,00 грн; подання позовної заяви до суду через систему електронного суду – 4000,00 грн.
Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на предмет договору про надання юридичної допомоги, об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги на суму 20000,00 грн.
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 09.12.2021 у справі №922/3812/19).
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 викладено правову позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Верховний Суд зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
На підставі зазначеного, під час вирішення питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що адвокатом надано наступні послуги: аналіз документів, підготовки позовної заяви з додатками та її пред`явлення до суду.
Суд відзначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у постанові від 30.01.2023 у справі №910/7032/17 відзначив, зокрема, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утриматися від вчинення дій, що у подальшому спричинять необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
У той же час, ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Дослідивши матеріали справи та враховуючи предмет позову, пов`язаність витрат із розглядом справи, її складністю, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу завищеним, а тому, застосовуючи зазначені вище критерії реальності та розумності розміру заявлених витрат на оплату послуг адвоката до відшкодування, їх необхідності та обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, рівності усіх учасників, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача 9'000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Приватного підприємства «РОМБ+» (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул.Гайдамацька, 7/1, офіс 19; ідентифікаційний код 40395340) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МКС Бетон» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 238Б; ідентифікаційний код 37123114) 126'963,00 грн основного боргу, 29291,93 грн пені, 5027,65 грн інфляційних втрат. 2848,84 грн 3% річних, 2662,40 грн. судового збору та 9'000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.