ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

30.06.2026р. Справа № 905/230/26 

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Сухіна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 27; код ЄДРПОУ 41220556)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 784 227,50 грн, -

Представники сторін
Від позивача: Новак Д.І. представник (в режимі відеоконференції)
Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни про стягнення штрафних санкцій у розмірі 784 227,50 грн за неналежне виконання умов Договору від 13.05.2025 № 124-K-25 в частині поставки товару (хек заморожений обезголовлений).
Ухвалою суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/230/26, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.05.2026 року об 11:20 год.
Станом на 12.05.2026 до суду надійшли: 
23.04.2026 – Відзив Фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни на позов.
23.04.2026 – Відповідь Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" на відзив. 
24.04.2026 - Заперечення відповідача на відповідь на відзив. У поданій заяві відповідачка просить суд задовольнити позовні вимоги лише частково, а саме: зменшити розмір штрафних санкцій за Договором № 124-К-25 від 13.05.2025 на 75% від заявленої суми. Свою позицію обґрунтовує відсутністю реальних збитків у позивача, неспівмірністю штрафу (25% від вартості товару) та важким майновим станом підприємця, для якого стягнення повної суми може призвести до припинення діяльності.
Ухвалою суду від 12.05.2026 підготовче засідання відкладено на 02.06.2026 року об 11:20 год.
29.05.2026 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Донецької області від відповідача — Фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни надійшла заява (додаткові пояснення у справі вих. № 29/05-1 від 29.05.2026).
29.05.2026 року через систему «Електронний суд» до Господарського суду Донецької області від представника позивача — Новак Дем`яни Іванівни надійшли додаткові пояснення у справі (зареєстровані в системі 29.05.2026).
Судове засідання 29.05.2026 відбулося в режимі відеоконференції за участю представників сторін.
Ухвалою від 29.05.2026 постановлено: клопотання відповідача — Фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни про поновлення процесуального строку на подання доказів задовольнити; визнати поважними причини пропуску строку на подання доказів відповідача та поновити цей строк. Прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи №905/230/26 докази, надані Фізичною особою-підприємцем Скрябіною Юлією Василівною разом із додатковими поясненнями від 29.05.2026; закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 23.06.2026 на 10:25 год. (зал .№104А). Явка учасників справи не є обов`язковою; провести судове засідання 23.06.2026 року о 10:25 год. в режимі відеоконференції за участю представників сторін.
18.06.2026 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 23.06.2026. Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник відповідача посилається на неможливість взяти участь у судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке проводиться в іншому суді.
Ухвалою від 23.06.2026 клопотання представника відповідача про відкладення було задоволено, розгляд справи було відкладено.
Судом встановлено, що 30.06.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача (Скрябіної Ю.В.) — адвоката Борисенка Владислава Анатолійовича — про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю участі в судовому засіданні через необхідність участі в іншому судовому засіданні.
Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.
Ухвалою суду від 23.06.2026 розгляд справи вже відкладався за аналогічним клопотанням представника відповідача, що було розцінено судом як поважна причина. Проте повторне звернення з ідентичним клопотанням в день судового засідання свідчить про неефективне використання процесуальних прав та затягування розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. 
У межах даного провадження судом встановлено, що строк розгляду справи по суті спливає 01.07.2026, що об`єктивно обмежує можливості суду щодо подальшого відкладення розгляду.
Крім того, суд звертає увагу, що в попередніх ухвалах сторонам було роз`яснено право на подання письмових пояснень та позиції щодо суті спору у разі неможливості особистої участі в судовому засіданні. Всі необхідні докази та процесуальні документи по суті спору сторонами надані, а додаткових клопотань, які б потребували заслуховування сторін, до суду не надходило.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи викладене, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених процесуальним законом, та забезпечення права на справедливий судовий розгляд, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Згідно із ст.2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та за наявними в ній матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:
Доводи Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"
Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, Позивач пояснив, що 13.05.2025 між Генеральною дирекцією ДКВС України (далі — Покупець, Державна установа) та Фізичною особою-підприємцем Скрябіною Юлією Василівною (далі — ФОП Скрябіна Ю.В., Продавець) укладено Договір купівлі-продажу № 124-Ж-25 (далі — Договір), предметом якого є поставка товару — ДК 021-2015: 15220000-6 Риба, рибне філе та інше м`ясо риби морожені (хек заморожений обезголовлений).
Уклавши Договір, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, а саме предмету, ціни та строку, що відповідно до статті 638 ЦК України свідчить про його укладеність.
Сторони погодили наступні умови Договору:
П. 1.1 — «ПРОДАВЕЦЬ зобов`язується продати і відвантажити ДК 021-2015: 15220000-6 Риба, рибне філе та інше м`ясо риби морожені (хек заморожений обезголовлений) в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників ПОКУПЦЯ та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), а ПОКУПЕЦЬ — забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього Договору»: кількість товару — 24 470,0 кг, ціна за одиницю виміру товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами — 143,50 грн, загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами — 3 511 445,00 грн.
П. 1.2 — «Обсяг закупівлі товару може бути зменшений залежно від фінансування бюджетних видатків».
П. 3.1 — «Ціна цього Договору становить 3 511 445,00 грн (три мільйони п`ятсот одинадцять тисяч чотириста сорок п`ять грн 00 коп.), у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна Договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах Договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару».
П. 3.2 — «Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою СТОРІН».
П. 3.3 — «Збільшення ціни на товар не допускається».
П. 4.1 — «Розрахунок за цим Договором проводиться шляхом оплати товару ПОКУПЦЕМ за фактом поставки товару протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з дати отримання товару на склад Територіального уповноваженого представника ПОКУПЦЯ у міру надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур ПРОДАВЦЯ, належним чином оформлених накладних, актів приймання та підтвердження якості товару відповідно до Протоколу випробувань продукції».
П. 5.1 — «Поставка товару здійснюється окремими партіями в обсязі, за адресами Територіальних уповноважених представників ПОКУПЦЯ та у терміни (строки), визначені у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору), ПРОДАВЕЦЬ повинен здійснити поставку товару у повному обсязі до 29 травня 2025 року включно».
П. 5.2 — «ПРОДАВЕЦЬ здійснює поставку товару на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010) за адресами, що вказані у Рознарядці (Додаток 1 до цього Договору)».
П. 5.3 — «За погодженням між СТОРОНАМИ обсяги та адреси поставки можуть бути змінені».
П. 5.6 — «Моментом поставки товару визначається момент передачі товару від представника ПРОДАВЦЯ Територіальному уповноваженому представнику ПОКУПЦЯ».
П. 6.2.2 — «Зменшувати обсяг закупівлі товару та загальну вартість цього Договору у порядку, передбаченому законодавством про здійснення публічних закупівель».
П. 6.2.4 — «Достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі, якщо станом на 30 травня 2025 року поставлено менше 50% загального обсягу закупівлі, повідомивши про це ПРОДАВЦЯ не менше ніж за 3 (три) календарних дні до розірвання договору».
П. 7.1 — «недопоставкою товару вважається непоставка ПРОДАВЦЕМ загального обсягу товару або його частини, який визначено цим Договором, під час строку дії Договору або у випадку розірвання Договору з підстав, визначених пунктом 6.2.4 Договору, або відмову ПРОДАВЦЯ здійснити поставку товару».
П. 7.3 — «У випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, ПРОДАВЕЦЬ сплачує ПОКУПЦЮ штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару».
П. 7.4 — «Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України та ч. 6 ст. 231 Господарського Кодексу України СТОРОНИ встановили інший розмір відсотків (процентів) та пені, який підлягає відшкодуванню ПОКУПЦЕМ за несвоєчасність грошових розрахунків за простроченням платежу: 0 (нуль) %».
П. 10.1 — «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання СТОРОНАМИ і діє до 29 червня 2025 року включно, а в частині здійснення оплати за поставлений товар — до повного виконання СТОРОНАМИ взятих на себе зобов`язань».»
Сторонами було погоджено Рознарядку на поставку товару загальною кількістю 24 470,0 кг, оформлену як Додаток № 1 від 13.05.2025 до Договору № 124-Ж-25, який є його невід`ємною частиною. Рознарядкою визначено кінцевий строк поставки товару — до 29 травня 2025 року включно. Договір та Рознарядка підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про належне оформлення договірних відносин між сторонами
Виконуючи умови Договору, ФОП Скрябіна Юлія Василівна 29 травня 2025 року здійснила поставку товару — хек заморожений обезголовлений — у кількості 2 610 кг на загальну суму 374 535,00 грн (триста сімдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять п`ять гривень 00 копійок), за ціною 143,50 грн за одиницю, на адресу Державної установи, що підтверджується Видатковою накладною № 1910 від 29 травня 2025 року, підписаною представником Постачальника та отриманою Покупцем за довіреністю № 21 від 29.05.2025.
Отримавши товар, Покупець — Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України — здійснив його оплату у повному обсязі в сумі 374 535,00 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією № 2820 від 26 серпня 2025 року (внутрішній номер 443653458), виконаною 27 серпня 2025 року, з призначенням платежу: «Хек заморожений обезголовлений; Договір № 124-К-25 від 13.05.25, Накл. № 1910 від 29.05.25 р.; Без ПДВ
Договором було передбачено поставку товару у загальному обсязі 24 470,0 кг, однак Відповідач виконав зобов`язання лише частково, поставивши 2 610,0 кг товару, що підтверджується Видатковою накладною № 1910 від 29 травня 2025 року. Таким чином, обсяг недопоставленого товару становить 21 860,0 кг.
У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем договірних зобов`язань Позивач нарахував штраф згідно з пунктом 7.3 Договору на загальну суму 784 227,50 гривень (сімсот вісімдесят чотири тисячі двісті двадцять сім гривень п`ятдесят копійок) та направив Відповідачу претензію від 09.09.2025 № ГД ДКВС-3592/3 ГД/2025 з доданим розрахунком штрафних санкцій. Однак ФОП Скрябіна Ю.В. на зазначену претензію не відповіла та пред`явлені вимоги не задовольнила.
Враховуючи відсутність відповіді та невиконання претензійних вимог, Позивач направив Відповідачу повторну претензію від 09.10.2025 № ГД ДКВС-4139/3 ГД/2025. Однак ФОП Скрябіна Ю.В. повторну претензію також залишила без відповіді, а претензійні вимоги задоволені не були. Інших заходів досудового врегулювання спору сторони не вживали.
Вважаючи своє право порушеним, Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» звернулася до Господарського суду Донецької області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни (РНОКПП: НОМЕР_1 ) штраф у розмірі 784 227,50 гривень (сімсот вісімдесят чотири тисячі двісті двадцять сім гривень п`ятдесят копійок), нарахований відповідно до пункту 7.3 Договору купівлі-продажу від 13.05.2025 № 124-Ж-25.
Доводи відповідача
Відповідач визнає викладені в позовній заяві обставини в частині підтвердження факту укладення Договору № 124-К-25 від 13.05.2025 та факту невиконання зобов`язання щодо поставки товару (хек заморожений обезголовлений) у визначений термін.
Разом з тим, Відповідач заперечує проти задоволення позову в частині стягнення штрафу у розмірі 784 227,50 грн (25% від вартості товару), вважаючи таку суму необґрунтованою, безпідставною та неспівмірною із наслідками порушення зобов`язання.
Обґрунтовуючи необхідність стягнення штрафу у повному обсязі (25% від вартості непоставленого товару, що становить 784 227,50 грн), Позивач вдається до відвертої емоційної маніпуляції та штучного перебільшення наслідків господарського спору, намагаючись прирівняти звичайну недопоставку партії замороженого хеку до порушення Україною статей 26– 27 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року та статті 3 Європейської конвенції з прав людини.
Предметом Договору від 13.05.2025 № 124-К-25 було постачання риби, рибного філе, іншого м`яса риби морожених (хек заморожений обезголовлений). Відповідач вважає, що недопоставка даного товару одним приватним контрагентом за одним договором об`єктивно не могла призвести до порушення норм харчування ув`язнених або спровокувати міжнародний осуд чи скарги до Європейського суду з прав людини.
Держава в особі Генеральної дирекції ДКВС України має у своєму розпорядженні відповідні бюджетні асигнування та законодавчі механізми (зокрема, в рамках законодавства про публічні закупівлі) для оперативного заміщення непоставленого товару шляхом укладення договорів з іншими постачальниками. Натомість Позивач не надав суду жодного доказу того, що дії Відповідачки спричинили реальний дефіцит харчування, реальні скарги утримуваних осіб або настання будь-яких інших негативних наслідків майнового чи немайнового характеру. Усі посилання Позивача на загрозу життю та здоров`ю ув`язнених є виключно гіпотетичними припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
Позивач не навів жодного обґрунтування та не надав доказів погіршення свого майнового стану або виникнення реальних збитків внаслідок дій Відповідачки. Нарахування штрафних санкцій у розмірі 25% від вартості товару за відсутності будь-якої шкоди державному бюджету, майну Позивача та інших реальних негативних наслідків перетворює неустойку з інструменту захисту прав на засіб неправомірного збагачення.
Відповідач стверджує, що заявлений до стягнення штраф у розмірі 784 227,50 грн є неспівмірними та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності, оскільки перетворює неустойку з інструменту захисту прав на засіб неправомірного збагачення.
З урахуванням наведеного, керуючись нормами частини 3 статті 551 ЦК України, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 02.02.2024 у справі № 922/1851/23, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, Відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково та зменшити розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни за Договором № 124-К-25 від 13.05.2025, на 75 відсотків від заявленої Позивачем суми, встановивши остаточний розмір штрафу, що підлягає стягненню, у сумі 196 056,88 грн, а у задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Джерела права, акти їх застосування та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, та умовами Договір купівлі-продажу № 124-Ж-25 від 13.05.2025.
Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з Продавця штрафу за недопоставку товару.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статті 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною першою ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України ).
Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.
Відповідно до ст.ст. 526, ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до пункту 5.1 Договору Продавець повинен був здійснити поставку товару — хек заморожений обезголовлений — у повному обсязі до 29 травня 2025 року включно. Відповідно до Рознарядки (Додаток № 1 від 13.05.2025 до Договору № 124-Ж-25) кінцевий строк поставки товару визначено до 29 травня 2025 року включно, тоді як початкова дата поставки у Рознарядці залишилась незаповненою. Загальний обсяг товару, що підлягав поставці, становив 24 470,0 кг на загальну суму 3 511 445,00 грн.
Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що Відповідач виконав зобов`язання щодо поставки товару лише частково. Так, 29 травня 2025 року ФОП Скрябіна Юлія Василівна здійснила поставку хеку замороженого обезголовленого у кількості 2 610,0 кг на загальну суму 374 535,00 грн, що підтверджується Видатковою накладною № 1910 від 29 травня 2025 року, підписаною представником Постачальника та прийнятою Покупцем за довіреністю № 21 від 29.05.2025. Оплату за поставлений товар Позивач здійснив у повному обсязі, що підтверджується Платіжною інструкцією № 2820 від 26 серпня 2025 року на суму 374 535,00 грн.
Таким чином, обсяг фактично поставленого товару становив 2 610,0 кг, тоді як передбачений Договором обсяг поставки складав 24 470,0 кг. Обсяг недопоставленого товару становить 21 860,0 кг 
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 7.1 Договору сторонами погоджено, що недопоставкою товару вважається непоставка Продавцем загального обсягу товару або його частини, який визначено цим Договором, під час строку дії Договору або у випадку розірвання Договору з підстав, визначених пунктом 6.2.4 Договору, або відмова Продавця здійснити поставку товару.
Пунктом 7.3 Договору сторонами погоджено, що у випадку недопоставки товару в обсязі, передбаченому Договором, Продавець сплачує Покупцю штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару.
У зв`язку з порушенням Відповідачем обов`язку щодо поставки товару Позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у сумі 784 227,50 грн, що становить 25% вартості непоставленого товару (21 860,0 кг ? 143,50 грн ? 25%).
Перевіривши розрахунок штрафу, наведений у позовній заяві, господарський суд дійшов висновку про його арифметичну правильність та відповідність умовам Договору, однак з урахуванням встановлених обставин справи вважає за необхідне окремо розглянути питання щодо розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню
Відповідачем не заперечується факт порушення договірних зобов`язань щодо поставки товару у повному обсязі, однак Відповідач вважає заявлений до стягнення розмір штрафу таким, що не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, та перетворює неустойку з інструменту захисту прав на засіб неправомірного збагачення, у зв`язку з чим звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» за Договором № 124-Ж-25 від 13.05.2025, на 75 відсотків від заявленої Позивачем суми, з встановленням остаточного розміру штрафу у сумі 196 056,88 грн.
Розглядаючи клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд дослідив умови Договору купівлі-продажу № 124-Ж-25 від 13.05.2025, укладеного між Державною установою «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (Покупець) та ФОП Скрябіною Юлією Василівною (Продавець), в частині відповідальності сторін за порушення договірних зобов`язань. Дослідивши умови Договору, суд встановив наступне.
Відповідальність сторін за порушення договірних зобов`язань
Відповідальність Продавця
Договір покладає на Продавця суворий режим відповідальності. Пункт 7.2 передбачає, що за порушення строків поставки Продавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а у разі прострочення понад 7 календарних днів — додатково штраф у розмірі 10% вартості непоставленого товару. Пункт 7.3 встановлює штраф у розмірі 25% вартості непоставленого товару за недопоставку. Пункт 5.11 передбачає штраф у розмірі 10% від ціни Договору у разі відмови Продавця оплатити лабораторні дослідження. Пункти 7.7.1– 7.7.2 передбачають оперативно-господарські санкції у формі відмови від встановлення господарських відносин строком на один рік, що фактично означає комерційне виключення Продавця з ринку закупівель ДКВС.
Відповідальність Покупця
Натомість відповідальність Покупця за порушення грошових зобов`язань фактично повністю усунена. Пункт 7.4 прямо встановлює розмір відсотків та пені, який підлягає відшкодуванню Покупцем за несвоєчасність грошових розрахунків: 0 (нуль) відсотків. Це означає, що Договір у явній формі виключає застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає право кредитора на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання. Посилання у пункті 7.4 на ч. 2 ст. 625 ЦК та ч. 6 ст. 231 ГК України підтверджує, що сторони свідомо і цілеспрямовано виключили будь-яку фінансову відповідальність Покупця за невчасну оплату. Пункт 4.1 передбачає оплату протягом 90 календарних днів з дати отримання товару, а при затримці бюджетного фінансування цей строк може тривати необмежено довго без жодних санкцій.
Співвідношення умов відповідальності сторін за Договором
Такий дисбаланс суперечить принципу рівності сторін, принципу справедливості, а також принципу розумності та добросовісності, закріпленим у статті 3 та статті 627 ЦК України. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, проте ця свобода не може суперечити актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.
Державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», будучи ініціатором укладення Договору та володіючи переговорною перевагою щодо визначення його умов, скористалась зацікавленістю Продавця — ФОП Скрябіної Юлії Василівни — в отриманні доступу до ринку публічних закупівель та здійсненні комерційної діяльності, що фактично позбавило Продавця можливості на рівних засадах впливати на формування договірних умов. Наслідком такого дисбалансу переговорних позицій стало закріплення у Договорі явно непропорційного режиму відповідальності сторін, що є несумісним із засадами, на яких має ґрунтуватись цивільно-правовий договір згідно з чинним законодавством України, а також суперечить частині 2 статті 13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Договірні механізми зменшення обсягу закупівлі та поставки
Право Покупця на одностороннє зменшення обсягу закупівлі
Пункт 1.2 Договору прямо передбачає, що обсяг закупівлі товару може бути зменшений залежно від фінансування бюджетних видатків. Пункт 6.2.2 надає Покупцю право зменшувати обсяг закупівлі товару та загальну вартість Договору у порядку, передбаченому законодавством про здійснення публічних закупівель. Таким чином, Договір прямо передбачає, що обсяг поставки не є абсолютно визначеним і може бути зменшений з ініціативи Покупця без будь-яких компенсаційних наслідків для нього.
Право Покупця на дострокове розірвання Договору за ознакою недопоставки
Пункт 6.2.4 надає Покупцю право в односторонньому позасудовому порядку розірвати Договір, якщо станом на 30.05.2025 поставлено менше 50% загального обсягу закупівлі, при цьому Продавець не звільняється від відповідальності, передбаченої розділом 7 Договору. Водночас жодної аналогічної санкції за одностороннє зменшення Покупцем обсягу закупівлі або відмову від прийняття товару Договором не передбачено.
Таким чином, визначений Рознарядкою обсяг є максимальним орієнтиром закупівлі, а наявність у Договорі механізму варіативності обсягу закупівлі свідчить про те, що при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій суд має збалансовано підходити до їх розміру, враховуючи передбачену самим Договором можливість зменшення обсягу закупівлі та поставки. При цьому, хоча Договір і не передбачає нарахування штрафу в розмірі, меншому ніж 25% вартості непоставленого товару, наявність зазначеної договірної варіативності є істотною обставиною, яка підлягає врахуванню судом при вирішенні питання про справедливий та пропорційний розмір санкцій, що підлягають стягненню.
Покупець нарахував та просить стягнути з Продавця штраф, керуючись пунктом 7.3 Договору, на суму 784 227,50 грн, виходячи з недопоставки 21 860 кг. Однак зазначене твердження не може бути прийнято судом без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, що зумовили факт недопоставки товару, з огляду на таке.
По-перше, сторони при укладенні Договору усвідомлювали можливість відхилення від максимально визначеного обсягу поставки та свідомо заклали відповідний механізм варіативності відповідно до пунктів 1.2 та 6.2.2. За таких умов застосування штрафних санкцій у повному розмірі, обчисленому від максимального обсягу 24 470 кг, без урахування передбаченої самим Договором можливості його зменшення, суперечить принципу розумності при застосуванні заходів відповідальності.
По-друге, при вирішенні питання про стягнення штрафу суд має врахувати усю сукупність обставин справи, зокрема: причини, що зумовили недопоставку товару Продавцем, ступінь вини останнього, а також реальні негативні наслідки, які настали для Покупця, оскільки відповідальність у цивільному та господарському праві має компенсаційний, а не каральний характер.
По-третє, відповідно до статті 551 ЦК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, якщо вони є явно непропорційними до наслідків порушення — з урахуванням того, що поставка частково відбулась, а невиконання зобов`язання в повному обсязі не було пов`язане з умисним ухиленням Продавця від виконання договірних зобов`язань.
Договір купівлі-продажу № 124-Ж-25 від 13.05.2025 має ознаки нерівноправного договору щодо Продавця. Фінансова безвідповідальність Покупця за прострочення оплати при одночасному жорсткому штрафному режимі для Продавця, право Покупця на зменшення обсягу без будь-яких компенсацій, а також можливість застосування оперативно-господарських санкцій на додаток до штрафів — усе це свідчить про те, що умови Договору є непропорційно обтяжливими для Продавця та суперечать частині 2 статті 13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Проте Договір підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, а матеріали справи не містять доказів того, що він визнавався недійсним у судовому порядку, у зв`язку з чим Договір є чинним і підлягає виконанню сторонами.
Разом з тим зазначені обставини не виключають права суду диференційовано підходити до вирішення питання про стягнення штрафних санкцій, нарахованих Покупцем за цим Договором, з урахуванням принципів справедливості, розумності та пропорційності.
Щодо зменшення розміру штрафу.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що застосоване у частині третій статті 551 ЦК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи. Такі ж правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19 та від 04.10.2021 у справі №922/3436/20.
У постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до усталеної та послідовної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати, зокрема, наявність істотного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром завданих збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є відповідний випадок винятковим.
Така оцінка здійснюється з урахуванням інтересів сторін, що заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причин його невиконання або неналежного виконання, тривалості прострочення, співмірності розміру пені наслідкам порушення, а також поведінки боржника, зокрема щодо вжиття заходів до усунення порушення та його наслідків.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що визначення конкретного розміру, на який підлягають зменшенню штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду.
Водночас, реалізуючи такі повноваження відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України, суд повинен керуватися загальними засадами цивільного законодавства, передбаченими статтею 3 цього Кодексу, зокрема принципами справедливості, добросовісності та розумності, забезпечуючи баланс інтересів сторін.
При цьому з урахуванням вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд має дослідити всі обставини справи, що мають юридичне значення, зокрема: ступінь вини боржника, його дії, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь фактичного виконання зобов`язання, майновий стан сторін, а також інші їх інтереси, включаючи поведінку кредитора.
Водночас, з огляду на компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності, суд не повинен допускати фактичного звільнення боржника від сплати штрафних санкцій без наявності належних правових підстав.
Господарський суд також враховує, що положення статті 551 Цивільного кодексу України щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій мають усталений характер у правозастосовній практиці, що підтверджується послідовною та сталою практикою Верховного Суду.
Зокрема, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі N 911/2269/22, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі N 911/952/22).
При цьому, колегія суддів відзначила, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2024 року у справі № 910/14524/22).
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).
При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №910/14265/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14264/23 та від 24.09.2024 у справі № 915/1037/23 у подібних правовідносинах.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
В силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора
Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. При цьому визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Господарський суд зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині поставки погодженого сторонами товару.
Оцінюючи розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, господарський суд враховує, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів настання для позивача негативних наслідків чи завдання йому збитків унаслідок порушення відповідачем зобов`язання.
Крім того, господарський суд враховує, що сторони у справі є суб`єктами господарювання, які здійснюють підприємницьку діяльність на власний ризик. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною, ініціативною, систематичною діяльністю, що здійснюється на власний ризик з метою одержання прибутку, а відтак передбачає покладення на суб`єкта господарювання тягаря можливих несприятливих наслідків такої діяльності.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню, господарський суд не обмежується лише доводами Позивача, а враховує усю сукупність обставин справи, які мають істотне значення, зокрема: майновий стан Відповідача, обставини, що об`єктивно унеможливили або істотно ускладнили виконання договірних зобов`язань у повному обсязі, ступінь вини Відповідача, а також наявність чи відсутність умислу на ухилення від виконання зобов`язання. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду зазначені обставини підлягають дослідженню та оцінці судом в їх сукупності, оскільки лише їх комплексний аналіз дозволяє забезпечити справедливий баланс інтересів сторін та визначити розмір відповідальності, який відповідатиме принципам розумності, добросовісності та пропорційності. У цьому контексті Відповідач зазначив таке.
Обґрунтовуючи доводи свої про зменшення пені, відповідач пояснив, що одразу після підписання Договору від 13.05.2025 № 124-К-25 з позивачем він вжив усіх необхідних заходів для забезпечення належного виконання зобов`язань з поставки риби (хек заморожений обезголовлений), а саме — 14 травня 2025 року уклав Договір поставки № 2025-14-05 з постачальником ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ» та підписав Специфікацію № 2 до вказаного договору на суму 3 335 995,10 грн.
Однак ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ» порушило строки поставки товару та не поставило товар обсягом 21 860,00 кг вартістю 2 980 173,80 грн. У зв`язку з цим відповідач 26.05.2025 звернувся до ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ» з письмовою Претензією вих. № 3684 з вимогою усунути порушення умов договору. У відповіді на претензію (Вих. № 05-06/25 від 05.06.2025) ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ» визнало факт неможливості виконання договору, проте до закінчення строку Договору від 13.05.2025 № 124-К-25 (29 червня 2025 року включно) товар так і не був поставлений.
Відповідач також зазначив, що докази на підтвердження викладених обставин не були подані разом із відзивом з поважних причин, що не залежали від його волі: офіційне місце реєстрації та ведення господарської діяльності відповідача — село Петрівка Перша Краматорського району Донецької області — розташоване на відстані близько 20 кілометрів від лінії бойових дій. Договірна та претензійна документація знаходилася саме за цією адресою, однак через регулярні обстріли, відсутність безпечного транспортного сполучення та постійну загрозу життю відповідач був позбавлений можливості своєчасно отримати доступ до необхідних документів.
З огляду на викладене відповідач просив суд: визнати причини несвоєчасного подання доказів поважними та поновити строк на їх подання; долучити до матеріалів справи надані докази (копію Договору поставки № 2025-14-05 від 14.05.2025, Специфікацію № 2, Претензію вих. № 3684 від 26.05.2025 та відповідь ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ» від 05.06.2025 Вих. № 05-06/25); а також врахувати викладені обставини при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій на 75% від заявленої позивачем суми, оскільки відповідач діяв добросовісно, вжив усіх можливих заходів для виконання зобов`язань, а матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків або настання інших негативних наслідків.
Заперечуючи проти доводів відповідача щодо зменшення штрафних санкцій, позивач зазначив, що відповідач намагається перекласти відповідальність за порушення умов Договору від 13.05.2025 № 124-К-25 на власного контрагента — ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ», посилаючись на невиконання ним зобов`язань з поставки товару, що є неприйнятним з огляду на таке.
По-перше, позивач наголосив, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється суб`єктом господарювання самостійно, ініціативно та на власний ризик. Обираючи постачальника ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ», відповідач діяв як самостійний суб`єкт господарювання і повністю ніс ризик невиконання цим контрагентом своїх зобов`язань. Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є лише випадок або непереборна сила, тоді як недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника прямо не вважається ні випадком, ні обставиною непереборної сили.
По-друге, позивач звернув увагу суду на те, що твердження відповідача про добросовісність та вжиття всіх можливих заходів спростовуються його ж фактичною поведінкою. Зі змісту додаткових пояснень відповідача вбачається, що вже 05.06.2025 він отримав від ТОВ «ХІП ІНВЕСТМЕНТ» лист (Вих. № 05-06/25), яким постачальник визнав факт неможливості поставки товару. Незважаючи на це, відповідач свідомо не повідомив позивача про неможливість здійснення поставки у визначені Договором строки, не навів причин невиконання зобов`язань, не вжив жодних заходів для усунення допущених порушень. Крім того, на претензії позивача щодо порушення умов Договору відповідач не надав жодної відповіді, не запропонував альтернативних шляхів вирішення ситуації та жодним чином не намагався врегулювати спір у досудовому порядку. Відомості про свого контрагента відповідач повідомив лише під час судового процесу з очевидною метою уникнення відповідальності, що є проявом недобросовісності та виключає право на зменшення штрафу.
По-третє, позивач зазначив, що відповідач у відзиві на позовну заяву фактично визнав як факт укладення Договору від 13.05.2025 № 124-К-25, так і факт порушення зобов`язання щодо поставки товару (хек заморожений обезголовлений) у визначений строк, вказавши буквально: «…Відповідачка визнає викладені в позовній заяві обставини в частині підтвердження факту укладення Договору № 124-К-25 від 13.05.2025 та факту невиконання зобов`язання щодо поставки товару (хек заморожений обезголовлений) у визначений термін…». Зазначені обставини є визнаними стороною у справі та відповідно до норм процесуального законодавства не потребують доказування, що підтверджує наявність підстав для застосування передбаченої Договором відповідальності. Сторони при укладенні Договору погодили всі його істотні умови, зокрема ціну, обсяги та строки поставки, а також розмір штрафних санкцій, отже відповідач, прийнявши на себе зобов`язання, одночасно погодився з передбаченою Договором відповідальністю за їх невиконання.
З огляду на викладене позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідач не довів обставин, які б свідчили про вжиття ним належних та достатніх заходів для виконання умов Договору, а підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за Договором від 13.05.2025 № 124-К-25 відсутні.
Проаналізувавши встановлені у справі фактичні обставини з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, господарський суд не встановив ознак недобросовісної поведінки Відповідача у спірних правовідносинах, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану Позивача, ускладнення його господарської діяльності чи завдання йому збитків саме внаслідок порушення Відповідачем умов Договору. Позивачем також не доведено розміру завданих збитків, а доказів умисності дій Відповідача, які призвели до невиконання зобов`язання у повному обсязі, матеріали справи не містять.
Господарський суд враховує, що можливість стягнення кредитором надмірних сум неустойки спотворює її правову природу, оскільки із засобу стимулювання належного виконання зобов`язання вона перетворюється на непропорційний тягар для боржника та джерело невиправданого збагачення кредитора. Такий правовий висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема у постанові від 17.10.2023 у справі № 913/162/22.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене та надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам, на які посилаються Позивач та Відповідач як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням та забезпечивши розумний баланс інтересів сторін, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову шляхом зменшення штрафних санкцій на 75%, у зв`язку з чим стягненню з фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» за Договором № 124-Ж-25 від 13.05.2025 підлягає штраф у розмірі 196 056,88 грн (сто дев`яносто шість тисяч п`ятдесят шість гривень вісімдесят вісім копійок).
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір не підлягає зменшенню та покладається на відповідача у сумі 9 410,73 гривень.
Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, номер рахунку UA 888201720355179002000099332 в Державній казначейській службі України м. Києва, код ЄДРПОУ 41220556, код банку 820172) штраф 196 056,88 грн за Договором від 13.05.2025 № 124-K-25.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Скрябіної Юлії Василівни (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115, номер рахунку UA 458201720343140001000099332 в Державній казначейській службі України м. Києва, код ЄДРПОУ 41220556, код банку 820172) суму судового збору у розмірі 9 410,73 грн.
У задоволенні решти позовних вимог в розмірі 588 170,63 грн - відмовити.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
У судовому засіданні 30.06.2026 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 06.07.2026.

Суддя Е.В. Зекунов