УХВАЛА

01 липня 2026 року 
м. Київ

справа №855/2/26
адміністративне провадження №Зі/990/114/26

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е., 
розглянувши у порядку письмового провадження заяву Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про відвід колегії суддів: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. у розгляді апеляційної скарги Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про припинення релігійної організації,
УСТАНОВИВ:
Державна служба України з етнополітики та свободи совісті звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду як до суду першої інстанції із позовом до Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ», у якому просила:
- припинити релігійну організацію «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» (ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ 13993497), зареєстровану 23 грудня 2003 року за адресою: Україна, 34700, Рівненська обл., Рівненський р-н, місто Корець, вул. Київська, будинок 56, в результаті ліквідації.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року відкрито провадження у справі №855/2/26 за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про припинення релігійної організації та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18 березня 2026 року об 11:00 год.
Релігійна організація «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» звернулася до Верховного Суду із апеляційною скаргою на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі №855/2/26. Скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №855/2/26 (провадження А/990/16/26) визначено склад колегії суддів: Кашпур О.В. - головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Дашутін І.В., Загороднюк А.Г., Смокович М.І., Соколов В.М.
15 червня 2026 року до Верховного Суду надійшла заява Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про відвід колегії суддів: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М., від участі у розгляді справи №855/2/26.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. від 29 червня 2026 року визнано необґрунтованим заявлений Релігійною організацією «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. у цій справі та на підставі положень частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України заяву про відвід передано на розгляд судді, який не входить до складу суду у цій справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2026 року заяву Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про відвід колегії суддів: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. у справі № 855/2/26 передано для вирішення судді Мацедонській В. Е. 
Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.
За текстом частин одинадцятої, дванадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Так, на підставі ст. 36, ст. 37 КАС України, відповідач заявив відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. та обґрунтував тим, що вказані судді вже брали участь у цій справі та ухвалювали відповідне рішення по даній справі. Також скаржник посилається на те, що колегія суддів, де суддя Кашпур О.В., яка була головуючим суддею, у справі № 855/11/25, постановила рішення та зробила висновки, які є прямо протилежні тим, які прийняті у справі №855/2/26. З огляду на наведене вважає, що такі дії, у тому числі судді Кашпур О. В., свідчать про вибіркове правосуддя та бажання настання негативних наслідків для Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО- ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» у справі №855/2/26, а також викликають сумнів в неупередженості колегії суддів під час розгляду справи.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу колегії суддів: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. від участі у розгляді справи № 855/2/26, Суд виходить з такого.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
У цьому випадку, очевидним є те, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.
При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Водночас Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів і доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Проаналізувавши аргументи, якими заявник обґрунтовує заявлений відвід колегії суддів: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. у справі № 855/2/26, вважаю, що доводи скаржника про упередженість є безпідставними, адже в заяві не наведено будь-яких фактів прояву суддями поведінки, яка б свідчила про їх упередженість чи зацікавленість у результаті розгляду цієї справи.
Щодо посилання скаржника на те, що вказані судді вже брали участь у цій справі та ухвалювали відповідне рішення по даній справі, з цього приводу Суд зазначає, що рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді «Про окремі питання передачі судових справ у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу, колегії суддів)» від 22.07.2024 № 9 на підставі пунктів 2.3.13 та 2.3.44 діючого на той час Положення про автоматизовану систему документообігу суду, викладеного в новій редакції рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25 (із змінами), установлено, що передача судової справи раніше визначеному судді-доповідачу здійснюється щодо апеляційних і касаційних скарг (зокрема тих, які подані в межах однієї справи, але на різні судові рішення), що надійшли до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
У пункті 2 вищезазначеного рішення (з урахуванням змін внесених рішенням від 06.12.2024 № 19) визначено наступне:
«Установити, що передача апеляційних і касаційних скарг раніше визначеному судді-доповідачу в судовій справі здійснюється щодо всіх апеляційних і касаційних скарг, поданих у межах однієї судової справи, зокрема на різні судові рішення та ті, що подано повторно.
У разі неможливості передачі апеляційних і касаційних скарг раніше визначеному судді-доповідачу в судовій справі за привилами абзацу першого цього пункту (зміна спеціалізації судді, припинення повноважень щодо здійснення правосуддя на час надходження апеляційної чи касаційної скарги, звільнення з посади судді, перебування в соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) така апеляційна скарга чи касаційна скарга підлягає автоматизованому розподілу в загальному порядку, передбаченому Положенням про автоматизовану систему документообігу суду й Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу та визначення складу суду у Верховному Суді».
Згідно із пунктом 2.3.42 Положення про автоматизовану систему документообігу суду результатом розподілу судової справи шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді є протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду (додаток 8), що створюється в автоматизованій системі уповноваженою особою апарату суду. Протокол передачі судової справи раніше визначеному судді роздруковується, підписується та додається до матеріалів судової справи.
Пунктом 2.12 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Верховному Суді визначено, що в разі коли відповідно до Положення передбачається передача судової справи раніше визначеному судді-доповідачу (складу суду), під раніше визначеним суддею-доповідачем (складом суду) слід розуміти суддю-доповідача (склад суду) відповідного касаційного суду.
Так постановою Верховного Суду від 03 червня 2026 року колегією суддів у складі Кашпур О. В. (судді-доповідача), суддів Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. апеляційну скаргу Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» у справі № 855/2/26 залишено без задоволення. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №855/2/26 залишено без змін.
З огляду на те, що у справі №855/2/26 вже визначений склад суду, то при повторному зверненні касатора 10 червня 2026 року протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді «Про окремі питання передачі судових справ у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу, колегії суддів)» від 22.07.2024 № 9, справу було передано раніше визначеному складу суду.
Отже, обґрунтування заявника зводяться до суб`єктивних міркувань та побоювань щодо розподілу справи № 855/2/26 та розгляду апеляційної скарги суддями Кашпур О. В., Дашутіним І.В., Загороднюком А.Г., Смоковичем М.І., Соколовим В.М., що не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу та не можуть свідчити про необ`єктивність суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду цієї справи.
Інші доводи заявника зводяться до незгоди з прийнятою постановою у цій справі та у справі № 855/11/25, де суддя Кашпур О. В. була головуючою суддею.
Проте, згідно з положеннями частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Отже, такі доводи заявника не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу та не можуть свідчити про необ`єктивність колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. під час розгляду цієї справи.
У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Проаналізувавши доводи, наведені відповідачем у заяві про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М., доходжу висновку, що заява Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» не містить будь-яких об`єктивних доказів та доводів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, зокрема таких, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію».
При цьому інші підстави, передбачені статтями 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи суддів Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. і викликали необхідність їх відводу, відсутні.
З урахуванням зазначеного, заява Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про відвід суддів Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Кашпур О.В., Дашутіна І.В., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І., Соколова В.М. у розгляді апеляційної скарги Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року за позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Релігійної організації «КОРЕЦЬКИЙ СВЯТО-ТРОЇЦЬКИЙ ЖІНОЧИЙ СТАВРОПІГІЙНИЙ МОНАСТИР МОСКОВСЬКОГО ПАТРІАРХАТУ» про припинення релігійної організації.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська