БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 3-50-01
Справа №730/166/26 
Провадження № 2/730/267/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р.  м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ріхтера В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – позивач, ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до Борзнянського районного суду Чернігівської області (далі - суд) з зазначеним позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, позичальник, ОСОБА_1 ), мотивуючи свої вимоги тим, що 20.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» (далі – первісний кредитор, кредитодавець, ТОВ «Макс кредит») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-9864710 (далі – кредитний договір) на суму 5 500,00 грн. Усупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 13 183,50 грн.
Згідно ухвали від 10.02.2026 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, визначив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; задовольнив клопотання представника позивача про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» інформації в порядку ст. 84 ЦПК України.
27.02.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшов лист, згідно якого в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Також емітувались інші картки. АТ КБ «ПриватБанк» також повідомило, що по рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) було зарахування коштів на суму 5 500 UAH 20.07.2024. 
Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 20.07.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-9868710 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Для отримання кредиту відповідач зареєструвався на сайті кредитодавця та отримав доступ до особистого кабінету. У процесі реєстрації він пройшов процедуру ідентифікації та верифікації, дотримуючись підказок відповідного сайту кредитодавця. Після цього ОСОБА_1 ознайомився з чинною редакцією Правил надання коштів у позику (далі – Правила), заповнив свої персональні ідентифікаційні дані, визначені як обов`язкові, та вказав суму коштів, яку бажає отримати.
Таким чином, під час укладення кредитного договору первісним кредитором здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача згідно з вимогами, встановленими Постановою НБУ «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», що передбачено та погоджено умовами кредитного договору. 
Згідно з правилами, до укладення кредитного договору позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано паспорт споживчого кредиту. Оскільки відповідач погодився з умовами, запропонованими в паспорті споживчого кредиту, шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, Первісний кредитор сформував та надав відповідачу оферту щодо укладення кредитного договору. 
Приймаючи умови кредитного договору, ОСОБА_1 підтвердив, що отримав у чіткій та зрозумілій формі актуальну й достовірну інформацію, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також відомості про фінансову послугу та кредитодавця у визначеному законодавством обсязі, достатньому для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання або відмови від отримання такої послуги; ознайомився з правилами, повністю їх зрозумів, погодився з ними та зобов`язався неухильно їх дотримуватися. 
Таким чином, у кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки.
Відповідач приєднався до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 74172, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником, кредитодавцем на кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Зазначений порядок підтверджується положеннями кредитного договору та довідкою про ідентифікацію.
На виконання умов кредитного договору, 20.07.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку 4731-21XX XXXX-7757 (далі - платіжна картка), що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням з відміткою та додатком до нього. 
Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням.
Даний факт підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260212/99695БТ від 17.02.2026 на ухвалу суду від 10.02.2026 про витребування інформації.
Згідно п. 1.2. кредитного договору сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 5 500,00 грн.
Відповідно до п. 1.3. кредитного договору строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 15 липня 2025 згідно умов п. 3.5. цього договору.
Пункт 1.4 кредитного договору передбачає, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: 14 серпня 2024 та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування кредитними коштами протягом строку дії кредитної лінії. Дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною.
За змістом п. 1.5. кредитного договору тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3. цього договору.
Як убачається з п. 4.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України. 
Таким чином, кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути та сплатити проценти за користування ним.
20.01.2025 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 20012025-МК/Ейс (далі – договір факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
Відповідно до Розділу 1 договору факторингу 1 сторони встановили: 
-«права вимоги» - означає всі права вимоги клієнта до боржника за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників на дату відступлення прав вимоги, включаючи всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні клієнту у якості кредитора, щодо виплати суми боргу. 
-«акт прийому-передачі реєстру боржників» - означає письмовий документ, який складається спільно клієнтом та фактором, за формою згідно додатку №2 до договору, у зв`язку з переходом прав вимоги від клієнта до фактора на умовах цього договору, підтверджує передачу фактору реєстру боржників відповідно до умов цього договору та складається в день підписання цього договору. 
-«дата відступлення прав вимоги» – означає робочий день, в який сторони склали і підписали акт прийому-передачі. 
-«реєстр боржників» – погоджений сторонами список з переліком особистих даних боржників (ім`я, прізвище, ідентифікаційний номер та ін.) і розмірів грошових зобов`язань кожного з боржників із зазначенням суми заборгованості, а також інші дані про боржника у разі їх наявності у кредитора, разом з додатком в електронному вигляді. Форма реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору. Форма електронного реєстру боржників наведена в додатку № 1-1 до цього договору. 
Пунктом 2.1. договору факторингу 1 визначено, що в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. 
Пунктом 2.3. договору факторингу 1 встановлено, що з дати відступлення прав вимоги клієнт перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, згідно реєстру боржників та набуває всіх прав за ним. 
Пунктом 2.4. договору факторингу 1 погоджено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату відступлення прав вимоги. 
Таким чином, відповідно до реєстру боржників № б/н від 20.01.2025 до договору факторингу 1 та акту приймання-передачі (додаток № 11, № 12), до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . 
Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. 
Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором. 
Ураховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Ейс» на момент подання позовної заяви, за кредитним договором становить 13 183,50 грн, яка складається з: 5 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6 858,50 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 825,00 грн – комісія за користування кредитом.
Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у форматі, придатній для приймання його змісту.
Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону.
Згідно ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даним в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.
Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до частини другої ст. 1050, частини другої ст. 1054 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 у справі № 6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Усупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. 
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обґрунтованості пред`явленої до стягнення заборгованості за кредитним договором, суд не погоджується з розміром тіла кредиту та нарахованих відсотків з огляду на таке.
Так, за умовами кредитного договору сума (тіло) кредиту складає 5 500,00 грн, а одноразова комісія за надання кредиту - 825,00 грн.
Натомість ТОВ «ФК «Ейс» безпідставно їх об`єднало, назвавши боргом по тілу кредиту в сумі 6 325,00 грн, тоді як ці складові елементи сукупної вартості кредиту не є тотожними і мають різну правову природу.
ТОВ «ФК «Ейс» у позові просить стягнути з відповідача 6 325,00 грн у якості тіла кредиту, а про комісію не згадує, тоді як суд у силу засад диспозитивності та змагальності цивільного судочинства не може самостійно вийти за межі позовних вимог.
Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 5 500,00 грн простроченого тіла кредиту, а решту 825,00 грн, які є комісією за надання кредиту, ТОВ «ФК «Ейс» не позбавлене права стягувати з відповідача в судовому порядку шляхом ініціювання іншого позову.
Стосовно суми заборгованості за сплати відсотків суд зазначає наступне: згідно умов договору (п. 1.5.1.) стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 1.7.1. кредитного договору денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії (у разі її наявності) дорівнює 1,5%.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зміни до вказаної статті набули чинності з 22.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 20.07.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
За таких обставин підлягає перерахуванню розмір нарахованих ТОВ «ФК «Ейс» відсотків за користування ОСОБА_1 кредитними коштами з урахуванням указаних вище приписів, виходячи з максимального розміру денної процентної ставки.
За період з 20.07.2024 по 20.01.2025 проценти нараховувалися ТОВ «ФК «Ейс» за процентною ставкою 1,45 % на день, а тому вони підлягають перерахунку: 5 500,00 грн х 1% х 185 днів, що становить 10 175,00 грн.
Однак, позивач у цій справі просить стягнути відсотків лише 6 858,50 грн. Проте, як було зазначено судом вище, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, у силу засад диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог ТОВ «ФК «Ейс» та стягнення з ОСОБА_1 за період з 20 липня 2024 по 20 січня 2025 заборгованості за відсотками у розмірі 6858,50 грн, грн та 5 500,00 грн - заборгованості за тілом кредиту. 
Тому, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» підлягає стягненню 12 358,50 грн.
Відповідачем всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача.
Таким чином, за матеріалами цієї справи, позовні вимоги задовольняються частково з підстав викладених у мотивувальній частині рішення. Натомість, із врахуванням позовних в частині стягнення суми, судом останні задовольняються у повному обсязі.
Ураховуючи задоволення позовних вимог в частині суми позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути понесені ним судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правничої допомоги № 01-01-26/ПД від 01.01.2026, акту прийому-передачі наданих послуг від 24.03.2026 до договору про надання правничої допомоги № 01-01-26/ПД від 01.01.2026, детального опису робіт (наданих послуг виконаних на виконання умов до договору про надання правничої допомоги № 01-01-26/ПД від 01.01.2026. 
Ураховуючи задоволення позовних вимог, в частині суми стягнення за користування кредитом, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу також підлягає задоволенню в повному об`ємі: 7 000,00 грн.
Крім того, у даному питанні суд керується практикою Верховного Суду, згідно якої інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Так, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Аналогічні висновку викладені у додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020, де Велика Палата ВС висловила позицію щодо порядку відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Як зазначила ВП ВС, із запровадженням з 15 грудня 2017 змін до ЦПК України законодавець принципово по-новому визначив роль суду у позовному провадженні – як арбітра, що надає оцінку тим доказам і доводам, які наводять сторони у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, бо не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тому саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 610, 1054 ЦК України,
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 00-9864710 від 20.07.2024 у розмірі 12 358,50 грн (дванадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 50 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956) 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956) 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ріхтер В.В.