ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 726/2253/25
провадження № 61-13391св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2025 року в складі судді Асташева С. А.та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Лисака І.Н.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на навчання доньки ОСОБА_3 у сумі 31 500, 00 грн, а також додаткові витрати на навчання доньки ОСОБА_4 у сумі 2 025, 00 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу, остаточний розмір яких був визначений у сумі 12 000, 00 грн.
УхвалоюСадгірського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2025 року, провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000, 00 грн.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що питання стосовно додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей було врегульовано сторонами у позасудовому порядку.
Разом з тим, врахувавши складність справи та вчинені адвокатом процесуальні дії, а також заперечення відповідача щодо розміру заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, суд вважав, що розмір таких витрат має бути зменшено до 2 000, 00 грн.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через представника Федорюка А. Л. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2025 року в частині розподілу судових витрат та постановуЧернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2025 року.
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував підстави зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
18 грудня 2025 року цивільна справа № 726/2253/25 надійшла до Верховного Суду.
ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Зміст касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишеннюбез задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суд першої інстанції ухвалою від 12 серпня 2025 року закрив провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору. Зазначена ухвала набрала законної сили.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 просила вирішити питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України).
Статтею 142 ЦПК України передбачений порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (частина третя статті 142 ЦПК України).
Отже, як свідчить аналіз частини третьої 142 ЦПК України, суд може покласти на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати лише в тому разі, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 255 ЦПК України) внаслідок задоволення відповідачем його вимог після пред'явлення позову.
Тобто зазначеною нормою права взагалі не передбачено покладення на відповідача обов'язку компенсувати позивачу понесені ним витрати в разі закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.
Навпаки, як зазначено в частині четвертій статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Тобто ЦПК України надає право лише відповідачу заявити вимоги про компенсацію здійснених витрат, пов'язаних з розглядом справи, у разі доведення необґрунтованості дій позивача, наприклад, подання позову за відсутності предмета спору (такий підхід повністю узгоджується з положеннями статей 44, 142, 255 ЦПК України).
Разом з тим, з огляду на принцип заборони повороту до гіршого, який передбачає недопустимість погіршення становища сторони, що оскаржує судове рішення, Верховний Суд зазначає, що у цьому касаційному провадженні вирішується лише питання щодо розміру присуджених до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, а не питання стосовно обґрунтованості їх стягнення.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п'ята статті 137 ЦПК України).
Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Правничу допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Федорюк А. Л.
ОСОБА_1 просила суд за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000, 00 грн. На підтвердження понесення цих витрат надала суду відповідні договір, платіжний документ, розрахунок розміру витрат.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись, в тому числі, на недоведеність та безпідставність таких витрат. Просив суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат, за наявності наданих позивачем відповідних доказів їх понесення, врахувати складність справи, реальний час надання правничої допомоги та обсяг необхідної до виконання роботи, а також поведінку відповідача в справі (факт добровільної сплати ним витрат на навчання доньок після відкриття провадження у справі та до початку розгляду справи по суті).
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши складність цієї справи, фактичний обсяг послуг, наданих адвокатом, та їх необхідність, а також критерії розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. 
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком та вважає, що визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, відповідає критеріям реальності, розумності та справедливості.
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу       ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2025 року в оскаржуваній частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2025 рокузалишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2025 року в оскаржуваній частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко