Номер провадження: 22-ц/813/5303/26 
Справа № 493/2259/25
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – заступник керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави, 
відповідач - Балтська міська рада Одеської області, ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 06 лютого 2026 року у складі судді Тітової Т.П., 
встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2025 року, заступник керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави звернувся до суду із позовом до Балтської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування пунктів рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності на земельну ділянку відсутнім.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову 
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 16 грудня 2025 року заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 5120681100:01:003:0030, площею 4,7068 га, для ведення фермерського господарства, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області.

Короткий зміст заяви про скасування заходів забезпечення позову 

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих вищевказаною ухвалою суду від 16 грудня 2025 року, посилаючись на те, що заходи забезпечення позову були вжиті безпідставно, за відсутності обставин, які б свідчили про можливе ускладнення виконання судового рішення у разі незастосування заходів забезпечення позову. По-перше, в заяві про забезпечення позову не вбачається обґрунтованості позовних вимог прокуратури загалом. По-друге, єдиним аргументом щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: 5120681100:01:003:0030 позивача є те, що рішенням Балтської міської ради від 10.03.2022 року № 888-VI відповідачу передано у власність вищевказану земельну ділянку та остання у будь-який час може зареєструвати за собою право власності на вказану земельну ділянку, після чого може розпорядитися нею на власний розсуд. Однак ОСОБА_1 позбавлена законодавчо в період воєнного стану можливості реєстрації права власності на земельну ділянку, тому ніяким чином не може розпорядитися вказаною земельною ділянкою. Окрім того, враховуючи законодавче обмеження у реєстрації земельної ділянки не має жодних обставин припускати, що виконання судового рішення буде ускладнено в разі задоволення позовних вимог. Отже заява прокурора є безпідставною та такою, що не може містити обґрунтування підстав з яких виконання судового рішення може бути ускладнено, таким чином не відповідає вимогам ст. 149 ЦПК України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 06 лютого 2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 16 грудня 2025 року відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки передача у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5120681100:01:003:0030, площею 4,7068 га, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області є предметом спору, так як щодо неї заявлені позовні вимоги позивачем, то суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову у цій цивільній справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 06 лютого 2026 року та скасувати заходи забезпечення позову у вищевказаній справі, а саме арешт земельної ділянки кадастровий номер 5120681100:01:003:0030, площею 4,7068 га, для ведення фермерського господарства, розташовану на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову є передчасним є помилковим, оскільки передчасними є не дії щодо скасування арешту земельної ділянки з кадастровим номером 5120681100:01:003:0030, а сам факт накладення арешту на вказану земельну ділянку. Зазначає, що для застосування заходів забезпечення позову прокурором мали б бути наведені обґрунтовані підстави для накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 5120681100:01:003:0030, зазначено чим ненакладена такого арешту могло б ускладнити виконання судового рішення, яким чином відповідачка могла б ускладнити виконання судового рішення та що підтверджує таке можливе ускладнення виконання судового рішення. Проте, попри вказане, прокурором не було доведено, те що є обґрунтоване припущення про те, що земельна ділянка 4,7068 га, кадастровий номер 5120681100:01:003:0030 може вибути з власності ОСОБА_1 та що остання вчиняла якісь дії щодо цього чи мала відповідний намір. Незважаючи на відсутність обґрунтованих доводів яким чином виконання судового рішення може бути ускладнено - судом безпідставно відмовлено у скасуванні заходів забезпечення позову, а саме арешту земельної ділянки з кадастровим номером 5120681100:01:003:0030 .
Окрім того, на відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову свідчить і те, що ОСОБА_1 , взагалі позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку на теперішній час загалом. Так, 24.03.2022 прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022 та яким було внесено зміни до Земельного кодексу України, зокрема щодо заборони під час дії воєнного стану безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації. У зв`язку із цим громадяни, яким зазначеним вище рішенням Балтської міськради передано земельні ділянки для ведення фермерського господарства, в тому числі і відповідачка ОСОБА_1 , не мають жодної можливості на теперішній час зареєструвати право власності на передані їм земельні ділянки, оскільки в Україні триває воєнний стан. Виходячи з вказаного, застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 позбавлена законодавчо в період воєнного стану можливості реєстрації права власності на земельну ділянку, тому ОСОБА_1 ніяким чином не може розпорядитися вказаною земельною ділянкою, а отже застосування будь-яких додаткових заходів обтяження земельної ділянки є лише додатковим обмеженням прав відповідачки та не відповідає приписам ст. 149 ЦПК України. 

Явка учасників справи в судове засіданні в апеляційній інстанції
Прокурор Савицький Д.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив в її задоволенні відмовити.
23.04.2026 від адвоката Колеснікова І.Л., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, щодо можливості розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
За правилом частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина дев`ята, десята статті 158 ЦПК України).
Аналіз правових норм глави 10 розділу ІЦПК України, якими врегульовано скасування заходів забезпечення позову дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також за наявності обставин, зазначених в частині тринадцятій статті 158 ЦПК України.
Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову потреба в таких не відпала, оскільки провадження у справі було 15 грудня 2025 року та на час розгляду заяви тривало підготовче судове засідання, отже спір існував, тому критерії тимчасовості заходу забезпечення позову не порушені.
Доводи відповідача про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відключення та припинення надання послуг з розподілу електричної енергії до вирішення справи по суті є співмірним із предметом заявлених вимог і безпосередньо спрямований на збереження існуючого становища сторін на час розгляду спору.
Посилання відповідача на відсутність ризику порушення прав позивача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 
Суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що невжиття вказаних заходів може призвести до унеможливлення захисту прав сторони в межах одного судового провадження.
Крім того, забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку є процесуальним заходом тимчасового характеру, передбаченим законодавством України.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що оскільки передача у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5120681100:01:003:0030, площею 4,7068 га, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Бендзарівської сільської ради Балтського району Одеської області є предметом спору, так як щодо неї заявлені позовні вимоги позивачем, то відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову у цій цивільній справі.
Посилання апелянта на те, що на даний час у зв`язку з воєнним станом не має можливості зареєструвати за собою право власності на спірну земельну ділянку, не заслуговують на увагу.
Обставини передачі Балтською міською радою у власність відповідачу земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, тощо, підлягають доказуванню при розгляді справи по суті заявлених вимог.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку достатніх обставин для скасування забезпечення позову представником відповідача у клопотанні не зазначено.
Разом із тим, звертаючись у порядку статті 158 ЦПК України, заявник не навів обставин, які б свідчили про відпадання підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги фактично стосуються правомірності застосування заходів забезпечення позову, оцінка яким може бути надана лише під час перегляду ухвали суду про забезпечення позову, що не є предметом апеляційного розгляду у цій справі.
Виходячи з того, що спір між сторонами не розглянуто, тобто після вжиття заходів забезпечення позову, що не було оскаржено відповідачем, не відбулося суттєвих змін щодо розгляду спору, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову у справі є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України, зазначені у частині другій цієї статті. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 01.05.2026

Головуючий       Є.С. Сєвєрова

Судді:         Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе