РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
17 червня 2026 р.  Справа № 120/1324/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку

в с т а н о в и в :

01.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати йому середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2021 року по 28.12.2021 року включно;
- стягнути з відповідача на його користь його середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період 17 серпня 2021 року по 28 грудня 2021 включно.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та на підставі наказу командира НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 16.08.2021 року № 193 позивач був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17.08.2021 року.
Однак повного розрахунку при звільненні позивач не отримав, а лише 28.12.2022 року відповідачем нараховано та виплачено позивачу заборгованість в сумі 172 217,21 грн.
Вважаючи, що остаточний розрахунок з ним проведено 28.12.2022 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2021 року по 28.12.2021 року.
Ухвалою судді Томчука А.В. від 22.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою судді Томчука А.В. від 14.03.2022 року провадження у справі №120/1324/22-а зупинено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України.
Ухвалою судді Томчука А.В. від 22.10.2025 року поновлено провадження в справі №120/1324/22-а.
Ухвалою судді Томчука А.В. від 29.10.2025 року повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язати надати суду в 5-денний строк з дня отримання копії даної ухвали детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних ОСОБА_1 при звільненні виплат із зазначенням розміру фактично виплачених на день звільнення коштів; довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням (за червень -липень 2021 року).
02.12.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 НГ України розмір місячного грошового забезпечення позивача за два останніх місяці перед звільненням з військової служби (липень-серпень 2021 року) становить 26778,00 грн, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 431,90 грн. (26778,00грн/62).
Відповідач вказує, що з огляду на приписи статті 117 КЗпП України, період затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.08.2021 по 24.12.2021, тривалістю 122 календарних днів.
Також вказує, що в період із з 18.08.2021 по 24.12.2021 заборгованість існувала лише в частині компенсації вартості за не отримане речове майно (28 662,59 грн.), ця сума становить 19,7 % (28 662,59 /145 493,8 х 100= 19,7) від загального розміру належних при звільненні виплат (145 493,8)
Представник відповідача вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки з ним повного розрахунку при звільненні з урахуванням співмірності.
З огляду на викладене, представник відповідача просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.
02.12.2025 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів.
Ухвалою судді Томчука А.В. від 30.12.2025 року Повторно витребувати у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язати надати суду в 5-денний строк з дня отримання копії даної ухвали детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних ОСОБА_1 при звільненні виплат із зазначенням розміру фактично виплачених на день звільнення коштів; довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням (за червень 2021 року).
У зв`язку з виключенням зі штату Вінницького окружного адміністративного суду судді ОСОБА_2 та на виконання розпорядження керівника апарату Вінницького окружного адміністративного суду від 17.03.2026 № 35 здійснено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № №120/1324/22-а.
За результатами проведеного повторного автоматизованого розподілу справи №120/1324/22-а між суддями для її розгляду визначено суддю Дончика В.В.
Ухвалою судді Дончика В.В. від 18.03.2026 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №120/1324/22-а. 
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.
Позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.08.2021 року № 44о/с позивача звільнено у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно наказу командира НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 16.08.2021 року № 193 позивач був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17.08.2021 року.
В той же час, позивачу при звільненні з військової служби не виплачено всіх сум грошового забезпечення, а лише 28.12.2022 року відповідачем нараховано та виплачено позивачу заборгованість в сумі 172 217,21 грн.
Вважаючи, що остаточний розрахунок з ним проведено 28.12.2022 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2021 року по 28.12.2021 року.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Необхідно звернути увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.
Таким чином, нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.
Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Необхідно зазначити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справа № 2340/4192/18.
26.02.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 821/1083/17 у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15.09.2015 провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.09.2015 у справі № 21-1765а15.
Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, на думку суду є обґрунтованими позовні вимоги про протиправність таких дій відповідача, та відповідно зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку.
Як вже судом встановлено, позивача виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення із 17.08.2021 року.
Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 18.01.2021 року (з наступного дня виключення зі списків) по 28.12.2021 року (дата проведення остаточного розрахунку).
Згідно статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.
Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до довідки-розрахунку Військової частини НОМЕР_1 НГУ від 05.11.2025 року в липні та серпні 2021 року (два останні календарні місяці роботи, що передували виключенню позивача зі списків особового складу військової частини) йому нараховано по 13389 грн., всього 26 778 грн.
З урахуванням приписів пункту 8 Порядку № 100 середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 431,90 гривень ( 13389 гривень + 13389 гривень / 62 календарних днів в січні та в лютому 2021 року).
Відповідно до розрахункового листа за вересень 2021 року Військової частини НОМЕР_1 НГУ позивачу при звільненні було нараховано та виплачено 145 493,80 грн., а вподальшому 28.12.2021 року виплачено заборгованість в сумі 172 217,21 грн.
Тобто, загальна сума грошового забезпечення на виплату якої позивач мав право у зв`язку із звільненням складає 317 711,01 грн.
Отже, сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення в сумі 172217,21 грн. складає 54,2 % від загальної суми (317 711,01 грн.), яка підлягала виплаті в день звільнення ( 172217,21 грн. х100:317 711,01 грн.).
Зважаючи на вищевикладене, за період з 18.08.2021 року по 28.12.2021 року (133 календарних днів) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить: 31 133,94 грн. (431,90 грн*133*54,2%).
Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, які висловлені у постановах від 26.01.2022 у справі №240/12167/20, від 10.02.2022 у справі №580/2264/20.
При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2021 року по 28.12.2021 року підлягають задоволенню.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2021 року по 28.12.2021 року в сумі 31133,94 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд - 

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2021 року по 28.12.2021 року.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.08.2021 року по 28.12.2021 року в сумі 31133,94 грн. (тридцять одна тисяча сто тридцять три гривні 94 копійок), з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович