ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 р. 	Справа № 480/8246/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, по справі № 480/8246/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Сумської обласної прокуратури , Кабінету Міністрів України , Фонду державного майна України , Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Сумської обласної прокуратури (далі – відповідач-1), Кабінету Міністрів України (далі – відповідач-2), Фонду державного майна України (далі – відповідач-3), Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області (далі – відповідач-4), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури, яка виразилася у не здійсненні дій щодо перереєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
визнати протиправною бездіяльність Фонду державного майна України, яка виразилася у не здійсненні дій в межах своїх повноважень щодо передачі квартири АДРЕСА_1 із державної власності у комунальну власність Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області;
визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка виразилася у не прийнятті відповідного акту в межах своїх повноважень щодо передачі квартири АДРЕСА_1 із державної власності у комунальну власність Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області;
зобов`язати Сумську обласну прокуратуру здійснити дії щодо перереєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Фонд державного майна України здійснити дії в межах своїх повноважень щодо передачі квартири АДРЕСА_1 із державної власності у комунальну власність Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області;
зобов`язати Кабінет Міністрів України прийняти відповідний акт в межах своїх повноважень щодо передачі квартири АДРЕСА_1 із державної власності у комунальну власність Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області;
зобов`язати Попівську об`єднану територіальну громаду Конотопського району Сумської області прийняти квартиру АДРЕСА_1 до комунальної власності.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду – відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 року про повернення позову скасувати та направити справу до Сумського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року, вказав, що органи прокуратури, які за Актом приймання-передачі квартири отримали від Державної іпотечної установи квартиру АДРЕСА_1 , яка передана в користування позивачу, зобов`язані були здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно, проте, вказані дії, з невідомих Державній іпотечній установі причин не були здійснені такими державними органами. В результаті чого, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно міститься запис про те, що спірна квартира перебуває у власності Держави в особі Кабінету Міністрів України, Державна іпотечна установа на праві господарського відання. Державна іпотечна установа у свою чергу, відповідно до постанови КМУ від 03 червня 2013 року № 391 «Про зменшення статутного капіталу ДГУ та внесення змін до її Статуту» після передачі спірної квартири до Генеральної прокуратури України, списала її з свого балансу. Державною іпотечною установою виконано усі вимоги, відповідно до чинного законодавства України, та вона не має прав та обов`язків щодо спірної квартири. Крім того, Верховний Суд зазначив, що враховуючи, що Державна іпотечна установа виконала всі дії з передачі спірної квартири в розпорядження Генеральної прокуратури України для надання її громадянам, однак, передача квартири з державної власності в комунальну власність територіальної громади мала здійснюватись на підставі відповідного акту Кабінету Міністрів України.
Крім того, позивач зазначає, що з метою врегулювання спірного питання мирним шляхом до відповідачів позивач звернувся у липні 2025 року. В кінці серпня отримав лист № 34-88Вих-25 від 31.07.2025, в якому Сумська обласна прокуратура зазначає, що спірна квартира АДРЕСА_1 на баланс Сумської обласної прокуратури не передавалась, рішення про передачу її в управління іній прокуратурі не приймалось. Позивач зазначає, що Секретаріат Кабінету Міністрів України на його заяву від 23 липня 2025 року у листі № Л-17733/18-25/2 від 30.07.2025 повідомив, що вона надіслана Офісу Генерального прокурора 29.07.2025 за № Л-17733/18-25/1. Також позивач зазначив, що ним був отриманий лист № 10-24-21384 від 25.08.2025, в якому Фонд державного майна України зазначає, що спірна квартира передана Державною іпотечною установою Генеральній прокуратурі України за актом приймання передачі від 12.03.2010, а Генеральна прокуратура України за актом приймання-передачі від 24.03.2016 передала уповноваженому представнику прокуратури Сумської області. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі. Крім того, позивач зазначив, що Попівська об`єднана територіальна громада Конотопського району Сумської області фактично його звернення проігнорувала, надавши відповідь № 02-25/2983 від 29.08.2025 в якій відсутня інформація щодо звернення позивача. крім того, позивач зазначив, що Офіс Генерального прокурора у листі № 34/3/1-196Вих-25 від 13.08.2025 повідомив, що через відсутність законодавчо наділеного права на володіння відомчим житловим фондом, квартира на баланс органів прокуратури не приймалася, державної реєстрації за прокуратурою прав на неї також не відбулося, що у свою чергу усуває підставність для прийняття відомством рішень чи вчинення дій, спрямованих на передачу спірної нерухомості із державної у комунальну власність.
Позивач зазначає, що після отримання вищевказаних відповідей йому стало зрозуміло, що єдиним можливим шляхом вирішення спірного питання є звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідачів.
За положеннями статей 294 та 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачу (заявникові) (пункт 3 частини першої статті 294 КАС України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення йому копії ухвали шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду, та надати докази поважності причин його пропуску.
На виконання даної ухвали позивач надав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що понад десяти років безуспішно намагається захистити своє право на житло та вирішити питання передачі квартири АДРЕСА_1 з державної у комунальну власність Попівської ОТГ. У липні 2025 року повторно звернувся до відповідачів. У відповідях державних органів зазначено, що прокуратура квартиру на баланс не приймала та рішень щодо неї не ухвалювала; Фонд держмайна повідомив про передачу квартири прокуратурі у 2010 та 2016 роках; Попівська ОТГ фактично проігнорувала звернення; Офіс Генерального прокурора вказав на відсутність повноважень щодо управління житловим фондом і передачі квартири. Отримані відповіді свідчать, що спір неможливо вирішити позасудово, а бездіяльність органів влади продовжує порушувати його права. З цих підстав просить поновити строк звернення до суду та надати доступ до правосуддя.
Повернувши позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи також не містять.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками, з огляду на таке.
Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки — це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені — встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, строк звернення до адміністративного суду — це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Водночас перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, зі змісту позовної заяви встановлено, що передумовою звернення до суду з даним позовом, було рішення позивача приватизувати квартиру АДРЕСА_1 , що у 2010 році була надана в користування на сім`ю позивача, як працівнику органів прокуратури.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 577/779/21 за результатами розгляду позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , органи прокуратури, які за Актом приймання-передачі квартири отримали від Державної іпотечної установи квартиру АДРЕСА_1 , яка передана в користування позивачу, зобов`язані були здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно, проте, вказані дії, з невідомих Державній іпотечній установі причин не були здійснені такими державними органами. В результаті чого, в Державному реєстрі прав на нерухоме майно міститься запис про те, що спірна квартира перебуває у власності Держави в особі Кабінету Міністрів України, Державна іпотечна установа на праві господарського відання. Державна іпотечна установа у свою чергу, відповідно до постанови КМУ від 03 червня 2013 року № 391 «Про зменшення статутного капіталу ДГУ та внесення змін до її Статуту» після передачі спірної квартири до Генеральної прокуратури України, списала її з свого балансу. Державною іпотечною установою виконано усі вимоги, відповідно до чинного законодавства України, та вона не має прав та обов`язків щодо спірної квартири. 
Крім того, Верховним Судом у наведеному рішенні зазначено, що враховуючи, що Державна іпотечна установа виконала всі дії з передачі спірної квартири в розпорядження Генеральної прокуратури України для надання її громадянам, однак, передача квартири з державної власності в комунальну власність територіальної громади мала здійснюватись на підставі відповідного акту Кабінету Міністрів України.
Позивач зазначає, що метою врегулювання спірного питання мирним шляхом до відповідачів позивач звернувся у липні 2025 року. 
Листом № 34-88Вих-25 від 31.07.2025 Сумська обласна прокуратура зазначає, що спірна квартира АДРЕСА_1 на баланс Сумської обласної прокуратури не передавалась, рішення про передачу її в управління іній прокуратурі не приймалось. 
Секретаріат Кабінету Міністрів України на заяву позивача від 23 липня 2025 року у листі № Л-17733/18-25/2 від 30.07.2025 повідомив, що вона надіслана Офісу Генерального прокурора 29.07.2025 за № Л-17733/18-25/1.
Листом № 10-24-21384 від 25.08.2025, в якому Фонд державного майна України зазначає, що спірна квартира передана Державною іпотечною установою Генеральній прокуратурі України за актом приймання передачі від 12.03.2010, а Генеральна прокуратура України за актом приймання-передачі від 24.03.2016 передала уповноваженому представнику прокуратури Сумської області. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі. 
Крім того, позивач зазначає, що Попівська об`єднана територіальна громада Конотопського району Сумської області фактично його звернення проігнорувала, надавши відповідь № 02-25/2983 від 29.08.2025 в якій відсутня інформація щодо звернення позивача. 
Офіс Генерального прокурора у листі № 34/3/1-196Вих-25 від 13.08.2025 повідомлено, що через відсутність законодавчо наділеного права на володіння відомчим житловим фондом, квартира на баланс органів прокуратури не приймалася, державної реєстрації за прокуратурою прав на неї також не відбулося, що у свою чергу усуває підставність для прийняття відомством рішень чи вчинення дій, спрямованих на передачу спірної нерухомості із державної у комунальну власність.
З урахуванням наведених вище обставин, в цій справі позивачем оскаржується саме бездіяльність Сумської обласної прокуратури, Фонду державного майна України Кабінету Міністрів України, яка полягає у непередачі квартири із державної власності у комунальну власність.
Тобто, предметом спору в цій справі є триваюче порушення прав позивача у виді бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Бездіяльність — це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
Отже, вчинена відповідачами бездіяльність фактично є триваючим правопорушенням, оскільки відсутність дій спрямованих на передачу спірної нерухомості із державної у комунальну власність триває понад 10 років.
В чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».
Разом із цим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.
Тобто, протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, доки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні.
З огляду на викладене, строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення — припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2025 року у справі №990/29/22.
У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа Європейського суду з прав людини «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Отже, висновки суду першої інстанцій про наявність підстав для повернення позивачу позову з підстав пропущення позивачем строку є помилковими та передчасними, свідчать про неправильне застосування судом норм процесуального права.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що дії позивача спрямовані на захист права на житло.
Так, дійсно, позивач обґрунтовує свій позов протиправною бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, а саме – Сумської обласної прокуратури, Фонду державного майна України, Кабінету Міністрів України, пов`язані з перереєстрацією прав власності на квартиру АДРЕСА_1 із держаної власності у комунальну.
Однак, слід звернути увагу на те, що порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на його думку, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушили його права у сфері житлових відносин.
Проте, суд першої інстанції не надав оцінку обставинам щодо юрисдикції даного спору.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про повернення позову, дійшов помилкових висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 по справі № 480/8246/25 - скасувати.
Справу № 480/8246/25 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України, Попівської об`єднаної територіальної громади Конотопського району Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій