Справа № 449/473/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" червня 2026 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Борняк Р.О.
при секретарі: Вовк О.С.,
за участю:
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: адвоката Гайової Г.Б.,
відповідача: ОСОБА_2 ,
представника відповідача: ОСОБА_3 ,
розглянувши у спрощеному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
в с т а н о в и в :
Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись що на протязі часу подружнього життя не змогли утворити міцної сім`ї. Відповідач не рахується з поглядами позивача, а також існує відмінність поглядів на різні життєві ситуації, що привело до повного розладу в сім`ї. Сім`я фактично розпалася, а тому перспектив на нормальне подальше спільне проживання з відповідачем, позивач не бачить. Миритися позивач не бажає, посилаючись на вказані обставини просить розірвати шлюб. Від шлюбу є неповнолітні діти: ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, не бере участі у їх вихованні та забезпеченні. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки із всіх видів доходів щомісячно, з дня подання заяви до суду і до досягнення ними повноліття.
З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області по даній справі відкрито спрощене позовне провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.
Представник відповідача в судове засідання з`явилася, проти розлучення заперечила, просила надати строк для примирення, оскільки у її довірителя є бажання зберегти шлюб щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей то просила відмовити, зважаючи, що старша донька ОСОБА_6 проживає із ним та перебуває на повному його утриманні. 
Позивач проти надання строку на примирення заперечила, визнала, що старша донька проживає із чоловіком.
Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони 02 квітня 2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області, уклали шлюб між собою, актовий запис № 16.
Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, згідно висновку Верховного Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18.
Закріплена у ст. 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).
Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 127/16963/22-ц, провадження № 61-203св23.
Враховуючи категоричні заперечення позивачки, відсутність об`єктивних обставин, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача.
Суд також зазначає, що наявність наміру для примирення лише в однієї сторони, без згоди на це іншої сторони, не є правовою підставою для надання сторонам строку для примирення. При цьому, надання строку на примирення є правом, а не обов`язком суду.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України.
Як вбачається зі ст. 104 ч.2 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. 
Стаття 105 ч.1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. 
Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 
На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно свідоцтв про народження, встановлено що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неповнолітні діти: ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. 
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.
Суд враховує факт проживання однієї дитини із матір`ю а другої дитини із батьком, тобто кожна дитина перебуває на утриманні одного із батьків, відповідно підстави для стягнення аліментів із відповідача відсутні.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.110, 113.114, 115, 180, 182 СК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов задоволити частково. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 02.04.2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №16.
В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1311.20 грн. судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Львівського Апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жит. с. Осталовичі Львівського району Львівської області.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жит. с. Унів Львівського району Львівської області.  
Суддя  	Р. О. Борняк