ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8862/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Черпака Ю.К.,
Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління ДПС у Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.04.2025 №0039119-2410-2313-U71040210000024694.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює господарську діяльність через зареєстроване фермерське господарство «Добір», тому вказані будівлі з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року позовні вимоги - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №0039119-2410-2313-U71040210000024694 від 21.04.2025, в частині нарахованого податку на нерухоме майно в сумі 30831 (тридцять тисяч вісімсот тридцять одну) грн. 75 коп. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 21.04.2025 № 0039119-2410-2313 UA71040210000024694 на суму податкового зобов`язання 61663,5 грн сформовано на виконання вимог статті 266 Кодексу по об`єктах оподаткування завантажених на центральному рівні до відповідних підсистем ІКС «Податковий блок», які відповідають витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
На думку скаржника, згідно рішення Шрамківської територіальної громади №31-32/VIIІ від 02.06.2023 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Шрамківської територіальної громади на 2024 рік», ставка податку на даний об`єкт нерухомого майна встановлена у розмірі 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2024 року, тому розрахунок податку на нерухоме майно: (1158 м.кв.*7100*1,5%)*1/2= 61663,50 грн, що свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення.
Також, позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане судове рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Зазначена апеляційна скарга обгрунтована тим, що чинним законодавством не визначено процедури зміни класу та коду будівель при зміні їх функціонального використання, а тому спірне приміщення не відноситься до будівель закладів освіти та дослідних закладів, а належить до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».
Оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, тому наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення у повному обсязі.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка відповідно до відомостей що містяться в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є засновником та керівником ФГ «Добір» (код за ЄДРПОУ 30894039, місцезнаходження - 19812, Черкаська обл., Драбівський р-н, село Шрамківка, вул. Затишна (колишня назва Куйбишева), 22, будинок 22).
17 січня 2006 року члени фермерського господарства «Добір» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у Виконавчого комітету Шрамківської селищної ради, в особі голови Шрамківської селищної ради ОСОБА_3 приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею з належними інженерно-технічними комунікаціями (мережами), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний № 13452453.
Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею від 17.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюк О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 56.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею, що розташоване розташований за адресою АДРЕСА_2 перебуває у спільній власності ОСОБА_2 1/2 частки та ОСОБА_4 1/2 частки, дата державної реєстрації права власності 14.03.2006, загальна площа 1158,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13452453.
Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.04.2025 №0039119-2410-2313-U71040210000024694 (за 2024 рік), яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 61663,50 грн. на вказаний об`єкт нерухомого майна.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки перебування об`єкта по 1/2 частині у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому нарахування цього податку позивачу в повному обсязі суперечить наведеним вимогам Податкового кодексу України, відтак відповідно спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, в частині нарахованого податку на нерухоме майно в сумі 30831,75 грн (61663,50/2).
Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.
Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
За змістом пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що підставою для нарахування та сплати податку на нерухоме майно є право власності на відповідну житлову та/або нежитлову нерухомість. При цьому, об`єктом оподаткування може бути як об`єкт нерухомості в цілому, так і його частка. Якщо особа володіє об`єктом на умовах спільної часткової власності (або спільної сумісної власності об`єкта, поділеного в натурі), то й сплачувати податок буде за належну їй частку, а перебування об`єкта житлової нерухомості у спільній сумісній власності може покладати обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно на одного з таких співвласників виключно за їх домовленістю.
Як свідчать матеріали справи, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та даних ITC «Податковий блок», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , володіють на праві власності по 1/2 частині об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації права власності 14.03.2006, загальна площа 1158,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13452453.
Приписами підпункту «ж» пункту 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України до 16.03.2024 передбачалось, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. 
Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»)), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).
У той же час, буквальний аналіз пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована з прив`язкою до сільськогосподарського товаровиробника. 
Отже, в розумінні вказаних вимог, нежитлова будівля не підлягає оподаткуванню спірним податком за наявності сумарно наступних умов: така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
У свою чергу, згідно з п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII «Податок на майно»).
До того ж, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI (далі також - Закон № 575-VI) у редакції до 04 грудня 2020 року, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону № 575-VI, у редакції з 04.12.2020, виробники сільськогосподарської продукції - це сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Аналіз вищевкладених норм дає підстави до висновку, що наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у п. п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.
Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 140/2700/149, від 26.11.2020 у справі № 560/168/19, від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці. домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Статтею 3 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань серії, що наявна в матеріалах справи, позивач з 2000 року здійснює діяльність як засновник та голова ФГ «Добір» з дозволеними основними видами діяльності: 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (основний) 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами.
Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що власник спірного об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником.
При цьому, у спірний період за який прийнято оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення нежитлове приміщення загальною площею 1158 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в оренду, лізинг чи позичку позивачем не передавалось.
До того ж, слід враховувати, що згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає «будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо».
Тобто, ДК 018-2000 не містить вичерпного переліку нежитлових приміщень, які відносяться до класу/коду 127 «Будівлі сільськогосподарського призначення, оскільки містить слова «наприклад», «тощо».
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
У подальшому, Законом України від 23.02.2024 № 3603-IX, який набрав чинності 16.03.2024, п. п. «ж» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.
Так, у відповідності до нового Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року № 3573, який набрав чинності 01.01.2024, до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) віднесені: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Тобто, законодавцем у порівнянні з ДК 018-2000 було розширено перелік нежитлових сільськогосподарських будівель.
Як свідчать матеріали справи, згідно договору купівлі-продажу від 17.01.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюк О.В., та зареєстровано в реєстрі за № 56 ОСОБА_1 (голова ФГ) та його дружина (член ФГ) придбали «приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею», про свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10085427 від 14.03.2006 року.
У той же час, приміщення дитячого садка з овочесховищем та котельнею відповідно до Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 відноситься до класу «Будівлі закладів освіти та дослідних закладів» (код 1263) зокрема будівлі, призначені для дошкільної, середньої, професійно-технічної та спеціалізованої освіти; будівлі закладів вищої освіти, науково-дослідних закладів, лабораторій. Цей клас включає також будівлі спеціальних шкіл для дітей з фізичними або розумовими вадами, будівлі закладів для фахової перепідготовки, будівлі метеорологічних станцій, обсерваторій.
Зважаючи на вимоги наведених державних класифікаторів, оскільки приміщення дитячого садка не включене до переліку об`єктів за кодом 1271, тому на нього не поширюється пільга зі сплати податку на нерухоме майно. 
Посилання скаржника-позивача про фактичне використання приміщення у сільськогосподарській діяльності, оскільки норми Податкового кодексу України пов`язують пільгу зі сплати податку саме з віднесенням приміщення до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, тобто основним є цільове призначення, яке міститься в правовстановлюючих документах та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
При цьому, наявність у складі приміщення овочесховища не відміняє тієї обставини, що це приміщення за основним цільовим призначенням не включене до переліку об`єктів за кодом 1271.
Оскільки нежитлове приміщення загальною площею 1158 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у власності позивача (його частина) не відноситься до будівель сільськогосподарського призначення, а отже є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У той же час, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні абз. «а» пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку, тому з огляду на перебування об`єкта по 1/2 частині у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно нарахування цього податку позивачу мало становити 30831,75 грн. (61663,50 грн/2). 
У свою чергу, скаржник-відповідач вказує, що нарахування здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, так як згідно рішення Шрамківської територіальної громади №31-32/VIIІ від 02.06.2023 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Шрамківської територіальної громади на 2024 рік», ставка податку на даний об`єкт нерухомого майна встановлена у розмірі 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2024 року, тому розмір податку становить 61663,50 грн (1158 м.кв.*7100*1,5%) *1/2.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , володіють на праві власності по 1/2 частині об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації права власності 14.03.2006, загальна площа 1158,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13452453.
Тобто, частка належного ОСОБА_1 нерухомого майна складає 579,00 кв.м. (1158,4 кв.м./2).
Відтак, враховуючи, що мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2024 року становить 7100 грн, а ставка податку на спірний об`єкт нерухомого майна встановлена у розмірі 1,5 відсотка від мінімальної заробітної плати, тому розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2024 рік складає у даному випадку 61663,50 грн (579,00 м.кв.*7100*1,5%). 
З огляду на вказане, податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу податку на нерухоме майно за 2024 рік в сумі 61663,50 грн є правомірним.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому апеляційна скарга відповідача лише є обґрунтованою, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області №0039119-2410-2313-U71040210000024694 від 21.04.2025, в частині нарахованого податку на нерухоме майно в сумі 30831 (тридцять тисяч вісімсот тридцять одну) грн. 75 коп. та у цій частині прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.
Відмовити у розподілі судових витрат.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Ю.К. Черпак

І.В. Штульман