Номер провадження: 22-ц/813/3807/26 
Справа № 504/5039/24
Головуючий у першій інстанції Литвинюк А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Вадовської Л.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на рішення Доброславського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Литвинюк А.В. 12 грудня 2025 року у с-щі Доброслав Одеської області, -
встановила:

У грудні 2024 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , починаючи з 2012 року по 07.03.2024 року.
В обґрунтування заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу представник заявниці зазначив, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 13.11.2007 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано 12.10.2007 року. Втім, після розірвання шлюбу у 2007 році, через декілька років, а саме з 2012 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знову вирішили проживати разом однією сім`єю перебуваючи у сімейних стосунках (без реєстрації шлюбу), вести спільне господарство, проживаючи разом за адресою: АДРЕСА_1 .
У заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу також вказано, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.12.2007 року з офіційним перекладом на українську мову, у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є спільна донька ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_8 , внаслідок одруження та зміни прізвища), що, на думку представника заявниці, свідчить про сімейні стосунки останніх. Також факт проживання однією сім`єю та ведення спільного життя підтверджується фотокартками, на яких зображена сім`я ОСОБА_5 та 
ОСОБА_10 був призваний на військову службу по мобілізації з 28.05.2022 року та з 03.03.2024 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.03.2024 року, 07.03.2024 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , який перебував в районі населеного пункту Тоненьке, Покровського району, Донецької області пішов на завдання та до теперішнього часу його місце знаходження не відоме. Відтак, ОСОБА_5 вважається безвісно відсутнім.
Необхідність встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу обґрунтовано тим, що встановлення відповідного факту має юридичне значення для заявниці, адже від встановлення даного факту залежить виникнення права останньої на виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби ОСОБА_5 за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Рішенням Доброславського районного суду Одеської області від 12.12.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні заяви задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з урахуванням доказів, які були надані стороною заявника, які достовірно підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а також те, що в іншій спосіб, ніж в судовому порядку в цивільному судочинстві в рамках окремого провадження, заявник позбавлена можливості встановити юридичний факт, апелянт вважає, що є достатні підстави та докази для встановлення даного факту та, як наслідок, подальшого задоволення заяви, яке необхідне ОСОБА_4 для оформлення своїх соціально-економічних прав.
Сторони про розгляд справи на 19.05.2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_4 
15.05.2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Міністерства оборони України надійшла заява про розгляд справи без їх участі .
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Згідно з ч. 1, 2, 7 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11.09.2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17.06.2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.
Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам ст. ст. 203, 275 ЦПК (за Кодексом 2004 року) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.
Таким чином, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо).
У разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту поданої ОСОБА_6 заяви про встановлення факту вбачається, що остання просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , починаючи з 2012 року по 07.03.2024 року.
Встановлення вказаного факту має на меті виникнення у заявника права на виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби ОСОБА_5 за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Як вбачається з копії акту службового розслідування № 1412 від 15.04.2024 року, факт зникнення безвісти сержанта ОСОБА_5 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який стався 09.03.2024 року біля населеного пункту Тоненьке, Покровського району, Донецької області, підтвердився. Факт зникнення безвісти сержанта ОСОБА_5 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , згідно з вимогами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стався під час проходження служби за контрактом в Збройних Силах України та пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Зникнення безвісти сталося під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 запропоновано розглянути питання щодо поновлення належних виплат сім`ї зниклого безвісти сержанта ОСОБА_5 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі зникненням безвісти, відповідно до пункту 2 розділу 30 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 884 «Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» […]. 
15.03.2024 року на адресу ОСОБА_4 надійшло сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) № 4/819 про те, що її чоловік, сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 07.03.2024 року поблизу населеного пункту Тоненьке, Покровського району, Донецької області.
З наявного у матеріалах справи свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 132).
Міністерство оборони України у листі від 30.04.2025 року зазначило, що з Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.05.2024 року, Довідки військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2024 року вбачається, що у ОСОБА_5 є близькі родичі та такі, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , - донька ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с. 32).
У свою чергу, мати загиблого ОСОБА_3 категорично заперечує проти вимог заяви ОСОБА_4 про встановлення факту, посилаючись на те, що після розлучення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 однією сім`єю не проживали, а відтак, заявник не має права на отримання виплат після смерті ОСОБА_5 .
З наведеного вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 існує спір про право щодо отримання після смерті спадкоємця належних останньому виплат, у зв`язку із чим вимоги заявника щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , починаючи з 2012 року по 07.03.2024 року, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.
На підставі викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення Доброславського районного суду Одеської області від 12.12.2025 року підлягає скасуванню із залишенням заяви поданої у порядку окремого провадження без розгляду на підставі положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Одночасно, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_4 , що вона має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, про які вказано у заяві, шляхом подання позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Доброславського районного суду Одеської області від 12 грудня 2025 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 15 червня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе