ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8418/25 (910/3173/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "РВС Банк"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 (колегія суддів у складі: Сотніков С.В. - головуючий, Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.)
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 (суддя Чебикіна С.О.)
у справі №910/8418/25(910/3173/25)
за позовом Акціонерного товариства "РВС Банк"
до  ОСОБА_1 
про стягнення 6216927,38 грн,
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст обставин справи
1. 17.03.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "РВС Банк" (далі - АТ "РВС Банк") до Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Структура Груп" (далі - ТОВ "А-Структура Груп") та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. 
2. Позов мотивований тим, що на підставі договору про надання овердрафту №103134-О-2 від 19.04.2024 у ТОВ "А-Структура Груп" як позичальника виникла заборгованість перед АТ "РВС Банк" як кредитодавцем. На забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором між АТ "РВС Банк" як кредитодавцем, ТОВ "А-Структура Груп" як позичальником та ОСОБА_1 як поручителем укладено договір поруки №ДП-103134/2-980 від 19.04.2024, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів. У зв`язку з невиконанням позичальником та поручителем зобов`язань за кредитним договором АТ "РВС Банк" звернулося до господарського суду з позовом про солідарне стягнення 6216927,38 грн. 
3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/3173/25, постановлено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29.04.2025. 
4. 04.08.2025 ухвалою Господарського суду міста Києва відкрито провадження у справі №910/8418/25 про банкрутство ТОВ "А-Структура Груп". 
5. 11.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про повернення справи на стадію підготовчого провадження, роз`єднання позовних вимог та направлення матеріалів справи за підсудністю. 
6. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення справи на стадію підготовчого провадження, залишено без розгляду клопотання про роз`єднання позовних вимог та передано матеріали справи №910/3173/25 за позовом АТ "РВС Банк" до ТОВ "А-Структура Груп" та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів для розгляду в межах справи №910/8418/25 про банкрутство ТОВ "А-Структура Груп". 
7. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 позовну заяву АТ "РВС Банк" до ТОВ "А-Структура Груп" та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів прийнято до розгляду в межах справи №910/8418/25 про банкрутство ТОВ "А-Структура Груп". 
8. У зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство, АТ "РВС Банк" звернулося із заявою з грошовими вимогами до боржника у справі №910/8418/25 на суму 6221772,18 грн на підставі договору про надання овердрафту №103134-О-2 від 19.04.2024. 
9. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 позов АТ "РВС Банк" у справі №910/8418/25(910/3173/25) в частині позовних вимог до ТОВ "А-Структура Груп" про стягнення 6216927,38 грн залишено без розгляду, а матеріали справи в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 6216927,38 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в окремому позовному провадженні. 
10. Ухвалу мотивовано тим, що АТ "РВС Банк" заявило у справі про банкрутство ТОВ "А-Структура Груп" кредиторські вимоги на підставі того самого договору про надання овердрафту №103134-О-2 від 19.04.2024, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) позовні вимоги до боржника підлягали залишенню без розгляду. Водночас господарський суд дійшов висновку, що після залишення без розгляду вимог до боржника спір між АТ "РВС Банк" та ОСОБА_1 як поручителем підлягає розгляду в окремому позовному провадженні Господарського суду міста Києва, оскільки спір виник щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами основного зобов`язання в якому є юридичні особи.
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
11. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 відмовлено у прийнятті до розгляду позовної заяви АТ "РВС Банк" до ОСОБА_1 про стягнення 6216927,38 грн та роз`яснено, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.
12. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 залишено без змін.
13. Судові рішення мотивовані тим, що після залишення без розгляду позовних вимог до ТОВ "А-Структура Груп" спір виник між АТ "РВС Банк" та ОСОБА_1 як фізичною особою, яка не має статусу підприємця, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не господарського судочинства.
14. Господарські суди послалися на п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника
15. АТ "РВС Банк" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить cкасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026, постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, а справу направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
16. Скаржник як підставу касаційного оскарження судових рішень у справі зазначає обставини, передбачені абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України та п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.
17. Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України та дійшли помилкового висновку про непідвідомчість спору господарським судам. Скаржник зазначає, що спір виник щодо договору поруки, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання за договором овердрафту, сторонами якого є юридичні особи, а тому такий спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства незалежно від того, що поручителем є фізична особа, яка не є підприємцем. 
18. Також скаржник посилається на те, що провадження у справі було відкрито господарським судом ще ухвалою від 02.04.2025, а в подальшому позов прийнято до розгляду в межах справи про банкрутство ухвалою від 01.12.2025, у зв`язку з чим ухвалення судом рішення про відмову у прийнятті позовної заяви до розгляду порушує принцип правової визначеності та створює перешкоди у доступі до правосуддя. 
19. Крім того, скаржник зазначає, що процесуальний закон не передбачає такої форми судового рішення як відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви, а тому оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. 
20. На обґрунтування касаційної скарги АТ "РВС Банк" посилається, зокрема, на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, від 13.03.2019 у справі №906/277/18 та від 19.03.2019 у справі №904/2526/18.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
21. Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи у встановлений судом термін до Верховного Суду не надійшли. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
22. Переглядаючи оскаржувані судові рішення у касаційному порядку, Верховний Суд виходить з меж доводів і вимог касаційної скарги та перевіряє правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права без встановлення нових обставин справи та без переоцінки доказів.
23. З огляду на зміст касаційної скарги та характер оскаржуваних судових рішень предметом касаційного перегляду є питання належності спору до господарської юрисдикції та процесуальної допустимості відмови у прийнятті до розгляду позовної заяви після відкриття провадження у справі.
24. Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
25. Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
26. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
27. Отже, положення п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України пов`язують належність спору щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, до юрисдикції господарського суду не із суб`єктним складом сторін забезпечувального правочину, а із суб`єктним складом сторін основного зобов`язання. 
28. У постанові від 02.10.2018 у справі №910/1733/18 (на яку посилається скаржник) Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що договір поруки укладається кредитором і поручителем на забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Встановивши, що кредитор подав до господарського суду позов до фізичної особи як поручителя за договором поруки, укладеним на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. 
29. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі можуть бути особи, зазначені у ст.4 цього Кодексу, у тому числі фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли справи у спорах за участю таких фізичних осіб підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України. 
30. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.03.2019 у справі №904/2526/18 (на яку посилається скаржник) сформулювала висновок про те, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. 
31. Крім того, у постанові від 19.03.2019 у справі №904/2526/18 Велика Палата Верховного Суду додатково звернула увагу на те, що положення п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. 
32. У постанові від 13.03.2019 у справі №906/277/18 (на яку посилається скаржник) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання. 
33. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №906/277/18 зазначила, що для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має; вид судочинства визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання. 
34. Подібний висновок викладено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №753/12916/15-ц, у якій зазначено, що з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; натомість за правилами цивільного судочинства розглядаються такі спори, якщо хоча б однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не діяла як фізична особа-підприємець. 
35. Отже, із наведених висновків Великої Палати Верховного Суду вбачається, що визначальним для вирішення питання юрисдикції спору щодо договору поруки є не статус поручителя як сторони забезпечувального правочину, а суб`єктний склад сторін основного зобов`язання, на забезпечення виконання якого такий договір укладено.
36. Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, спір у цій справі виник щодо виконання договору поруки №ДП-103134/2-980 від 19.04.2024, укладеного для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання овердрафту №103134-О-2 від 19.04.2024, сторонами якого є АТ "РВС Банк" та ТОВ "А-Структура Груп", тобто юридичні особи. 
37. За таких обставин спір за позовом АТ "РВС Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки підлягає розгляду за правилами господарського судочинства незалежно від того, що поручителем є фізична особа, яка не має статусу підприємця. 
38. Верховний Суд вважає помилковими висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що після залишення без розгляду позовних вимог до ТОВ "А-Структура Груп" спір втратив ознаки господарського та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки залишення без розгляду позовних вимог до боржника на підставі ч. 4 ст. 7 КУзПБ не змінює правової природи спору та не впливає на визначення юрисдикції спору щодо забезпечувального зобов`язання. 
39. Верховний Суд ураховує, що позов у цій справі був прийнятий до розгляду Господарським судом міста Києва ухвалою від 02.04.2025, а в подальшому ухвалою від 01.12.2025 - до розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ "А-Структура Груп".
40. За таких обставин повторне вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду після відкриття провадження у справі не узгоджується з процесуальною визначеністю. У разі виникнення питання щодо подальшого руху справи суд має застосовувати передбачені ГПК України процесуальні механізми, а не постановляти ухвалу про відмову у прийнятті до розгляду позову, який уже був прийнятий судом.
41. Тому довід скаржника про відсутність у процесуальному законі такого способу процесуального реагування у цій процесуальній ситуації є обґрунтованим.
42. Верховний Суд також зазначає, що після залишення без розгляду позовних вимог до боржника у зв`язку із поданням кредиторських вимог у справі про банкрутство відсутні підстави для подальшого розгляду спору до поручителя в межах справи про банкрутство ТОВ "А-Структура Груп", оскільки боржник перестав бути стороною такого спору, а позовні вимоги щодо його майна відсутні. 
43. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа в частині позовних вимог до поручителя - передачі до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду за правилами господарського судочинства в окремому позовному провадженні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
44. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково для продовження розгляду.
45. Оскільки ухвала суду першої інстанції, залишена без змін судом апеляційної інстанції, перешкоджає подальшому розгляду позовних вимог до поручителя за правилами господарського судочинства, справа у відповідній частині підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
46. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а справа в частині позовних вимог до поручителя - направленню до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
Судові витрати
47. Частиною 14 ст. 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки в цьому випадку справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "РВС Банк" задовольнити.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/8418/25(910/3173/25) скасувати.
3. Справу №910/8418/25(910/3173/25) в частині позовних вимог Акціонерного товариства "РВС Банк" до ОСОБА_1 про стягнення 6216927,38 грн направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді К. Огороднік

В. Погребняк