154/1236/26 
2/154/1032/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого судді Вітера І.Р.,
при секретарі судового засідання Багдасаровій Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні суду міста Володимир цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання,
ВСТАНОВИВ:
24 березня 2026 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Стислий виклад позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження.
Позивачки зазначили, що відповідно до виконавчого листа від 25 червня 2020 року з відповідача на їх утримання стягувались аліменти до досягнення ними повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачкам виповнилось 18 років, у зв`язку з чим вони стали повнолітніми. Разом з тим вони продовжують навчання, оскільки навчаються на першому курсі Луцького базового фахового медичного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут» на денній формі навчання за кошти державного бюджету. Початок навчання — 01 вересня 2025 року, орієнтовна дата закінчення навчання — 30 червня 2028 року.
Позивачки вказують, що стипендії не отримують, самостійного заробітку не мають, у зв`язку з продовженням навчання не можуть працевлаштуватися та самостійно забезпечувати себе. Для проходження навчання вони змушені добиратися до навчального закладу, оплачувати транспортні послуги, купувати продукти харчування, одяг, а також необхідне навчальне приладдя та інші речі.
На думку позивачок, відповідач є працездатною особою, стабільно отримує грошове забезпечення, однак добровільно фінансової допомоги їм як дітям, що продовжують навчання, не надає, чим не виконує свого обов`язку батька щодо утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
З огляду на викладене позивачки просили суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ними 23-річного віку.
Також позивачки просили допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
У позовній заяві позивачки просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю.
Стислий виклад позиції відповідача.
30 квітня 2026 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, за змістом якої він позовні вимоги визнав повністю, не заперечив щодо їх задоволення та просив розгляд справи проводити у його відсутність.
Процесуальні дії та рішення суду.
Ухвалою суду від 01 квітня 2026 року відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням сторін у судове засідання.
Позивачки у позовній заяві просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак 30 квітня 2026 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечив щодо їх задоволення та просив розгляд справи проводити у його відсутність.
За таких обставин, з урахуванням поданих сторонами заяв, суд провів розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 у поданій до суду заяві позовні вимоги визнав повністю, не заперечив щодо їх задоволення та просив розгляд справи проводити у його відсутність.
З огляду на предмет спору, зміст заявлених позовних вимог, характер спірних правовідносин та подані сторонами докази, суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність процесуальних підстав для прийняття визнання відповідачем позову та ухвалення рішення за результатами розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі письмових доказів.
Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.
Фактичні обставини справи, встановлені судом за поданими доказами.
З наданих позивачками копій свідоцтв про народження встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 , їхнім батьком є ОСОБА_3 , матір`ю — ОСОБА_4 . Отже, відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачок.
З копій паспортів громадянина України у формі ID-картки, карток платників податків та витягів з реєстру територіальної громади встановлено, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є повнолітніми особами, мають зареєстроване місце проживання за однією адресою: АДРЕСА_1 .
З довідок Луцького базового фахового медичного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут» № 414 та № 415 від 12 березня 2026 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є студентками першого курсу спеціальності 223 Медсестринство, освітньо-професійної програми «Сестринська справа» Луцького базового фахового медичного коледжу КЗВО «Волинський медичний інститут».
Форма навчання позивачок — денна, за кошти державного регіонального бюджету. Початок навчання — 01 вересня 2025 року, очікувана дата закінчення навчання — 30 червня 2028 року. Отже, обидві позивачки одночасно навчаються в одному навчальному закладі, на одному курсі, за однією спеціальністю та продовжують навчання після досягнення повноліття.
З копії виконавчого листа Володимир-Волинського міського суду Волинської області у справі № 154/828/20, провадження № 2/154/369/20, виданого 25 червня 2020 року, встановлено, що рішенням суду у цій справі позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів було задоволено частково.
Відповідно до зазначеного виконавчого листа з ОСОБА_3 було постановлено стягувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , у розмірі 1/2 частини заробітку доходу, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 16 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
З наданих позивачками фіскальних та товарних чеків вбачається, що позивачки несуть поточні витрати на придбання харчових продуктів, одягу, товарів повсякденного вжитку, лікарських засобів, а також речей, необхідних для забезпечення навчання та побутових потреб. З огляду на кількість наданих платіжних документів, характер придбаних товарів та регулярність таких витрат, суд встановлює, що витрати позивачок на забезпечення їхніх життєвих і навчальних потреб є суттєвими та постійними.
Надані позивачками письмові докази у своїй сукупності підтверджують факт родинного зв`язку між сторонами, досягнення позивачками повноліття, продовження ними навчання на денній формі в одному закладі фахової передвищої освіти, спільність їхнього місця проживання та навчання, а також наявність у них постійних витрат, пов`язаних із забезпеченням життєвих, побутових і навчальних потреб.
Застосовані судом норми права, мотиви та висновки суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Застосовуючи вказану норму процесуального права до обставин цієї справи, суд виходить із того, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вимогою про стягнення аліментів на їх утримання як повнолітніх дітей, які продовжують навчання, а тому суд вирішує спір саме в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі поданих сторонами доказів.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
У цій справі позивачками подано докази на підтвердження родинного зв`язку з відповідачем, досягнення ними повноліття, продовження навчання на денній формі, строку такого навчання, а також наявності поточних витрат, пов`язаних із забезпеченням їхніх життєвих та навчальних потреб. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, заперечень проти заявлених вимог не подав, доказів на їх спростування суду не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечив щодо їх задоволення та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Зміст такого визнання позову узгоджується з поданими позивачками доказами, відповідає характеру спірних сімейних правовідносин, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Наведена норма закріплює загальний принцип рівності батьківських прав та обов`язків. Сам по собі факт досягнення дітьми повноліття не припиняє всіх можливих обов`язків батьків щодо їх утримання, оскільки у випадках, прямо передбачених законом, такий обов`язок може продовжуватися і після досягнення дітьми 18 років.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживають дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
З аналізу цієї норми вбачається, що для виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, необхідною є сукупність таких обставин: досягнення дитиною повноліття, але недосягнення 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час звернення до суду досягли повноліття, однак не досягли 23-річного віку. Відповідач ОСОБА_3 є їхнім батьком, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.
Також судом встановлено, що обидві позивачки продовжують навчання на денній формі у Луцькому базовому фаховому медичному коледжі Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут», є студентками першого курсу спеціальності 223 Медсестринство, освітньо-професійної програми «Сестринська справа». Початок навчання — 01 вересня 2025 року, очікувана дата його закінчення — 30 червня 2028 року.
Отже, позивачки одночасно продовжують навчання після досягнення повноліття, навчаються в одному навчальному закладі, на одному курсі, за однією спеціальністю та мають однаковий строк очікуваного завершення навчання. Ці обставини підтверджують наявність передбаченої ст. 199 СК України умови щодо продовження навчання повнолітніми дітьми.
При цьому суд враховує, що денна форма навчання об`єктивно обмежує можливість повнолітніх дітей самостійно працювати, отримувати стабільний дохід та повністю забезпечувати власні потреби. Позивачки посилаються на відсутність самостійного заробітку та необхідність постійних витрат, пов`язаних із навчанням, проїздом, харчуванням, придбанням одягу, товарів повсякденного вжитку та речей, необхідних для навчання.
Надані позивачками фіскальні та товарні чеки підтверджують, що вони несуть поточні та регулярні витрати на забезпечення своїх життєвих, побутових і навчальних потреб. З огляду на характер придбаних товарів, кількість поданих платіжних документів та їх зв`язок із повсякденним забезпеченням позивачок, суд вважає доведеною наявність у них потреби в матеріальній допомозі на період навчання.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і/або у частці від заробітку доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Застосовуючи цю норму до спірних правовідносин, суд виходить із того, що позивачки просили визначити аліменти у частці від заробітку доходу відповідача, а саме у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку доходу щомісячно на їх користь. Такий спосіб визначення аліментів прямо передбачений законом та відповідає заявленому предмету позову.
Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189–192 і 194–197 цього Кодексу.
Отже, до спірних правовідносин щодо утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, застосовуються загальні підходи сімейного законодавства щодо визначення, стягнення та виконання аліментних зобов`язань, з урахуванням спеціальної правової природи утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, якщо такі витрати перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
У цій справі суд враховує, що позивачки є повнолітніми, але продовжують навчання на денній формі, не мають доведеного самостійного стабільного доходу, проживають та навчаються разом, несуть постійні витрати на забезпечення власних життєвих і навчальних потреб. Відповідач доказів неможливості надавати матеріальну допомогу позивачкам не подав, навпаки — позов визнав повністю та не заперечив проти стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі.
Суд також враховує, що раніше з відповідача вже стягувалися аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, що підтверджується виконавчим листом Володимир-Волинського міського суду Волинської області у справі № 154/828/20, виданим 25 червня 2020 року. Досягнення позивачками повноліття припинило попередній порядок стягнення аліментів як на неповнолітніх дітей, однак не усунуло можливості виникнення нового аліментного обов`язку відповідача на підставі ст. 199 СК України, оскільки позивачки продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.
Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Зазначена сукупність юридичних фактів у цій справі підтверджена поданими доказами. Позивачки досягли повноліття, однак не досягли 23 років, продовжують навчання, у зв`язку з навчанням та відсутністю самостійного заробітку потребують матеріальної допомоги, а відповідач визнав позовні вимоги повністю та не послався на обставини, які б свідчили про неможливість надання ним такої допомоги.
Верховний Суд у своїй практиці також виходить із того, що право на аліменти повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, пов`язується саме з наявністю сукупності юридичних фактів, передбачених ст. 199 СК України, зокрема продовженням навчання та потребою у матеріальній допомозі. Такий підхід відображений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Оцінюючи заявлений позивачками розмір аліментів — 1/3 частини усіх видів заробітку доходу відповідача щомісячно на користь двох повнолітніх дочок, які продовжують навчання, суд враховує кількість осіб, на утримання яких заявлено вимогу, їх однаковий вік, спільне місце проживання, спільний навчальний заклад, денну форму навчання, одночасність та тривалість такого навчання, а також відсутність заперечень відповідача щодо розміру заявлених вимог.
З огляду на наведене, суд вважає, що заявлений спосіб та розмір стягнення аліментів є обґрунтованим, відповідає положенням статей 199, 200 СК України, не виходить за межі позовних вимог, не суперечить закону та забезпечує належний баланс між інтересами повнолітніх дітей, які продовжують навчання, та обов`язком батька брати участь у їх матеріальному забезпеченні.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки позовна заява надійшла до суду 24 березня 2026 року, аліменти підлягають стягненню з відповідача саме з цієї дати, тобто з дня пред`явлення позову до суду.
Враховуючи, що очікувана дата закінчення навчання позивачок — 30 червня 2028 року, аліменти підлягають стягненню до закінчення ними навчання, однак не довше, ніж до досягнення кожною з позивачок 23-річного віку. При цьому право на утримання відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів — у межах суми платежу за один місяць.
З урахуванням прямої вказівки закону та заявленої позивачками вимоги, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, є доведеними, обґрунтованими, визнаними відповідачем, такими, що не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню повністю.
Оскільки позивачки заявили вимогу про стягнення аліментів саме у частці від заробітку доходу відповідача та не ставили питання про визначення аліментів у твердій грошовій сумі чи встановлення мінімальної гарантованої межі такого стягнення, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, вирішує спір у межах заявлених позовних вимог.
Судові витрати.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Оскільки позивачки звернулися до суду з позовом про стягнення аліментів, вони були звільнені від сплати судового збору при поданні позовної заяви.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічне за змістом положення міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Застосовуючи зазначені норми до обставин цієї справи, суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 до початку розгляду справи по суті подав заяву про повне визнання позовних вимог, не заперечив щодо їх задоволення та просив розгляд справи проводити у його відсутність.
Оскільки позивачки у справі про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, фактично сплачена ними сума судового збору відсутня, а тому питання про повернення позивачкам 50 відсотків судового збору з державного бюджету не вирішується.
Водночас, з урахуванням повного задоволення позову, звільнення позивачок від сплати судового збору та визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, що підлягав би сплаті при поданні позову, а саме 665 грн 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274, 430 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 191, 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 5, 7 Закону України «Про судовий збір», суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, — задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) аліменти на їх утримання як повнолітніх дітей, які продовжують навчання, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку доходу відповідача щомісячно, на обох позивачок у рівних частках, починаючи з 24 березня 2026 року і до закінчення ними навчання, однак не довше, ніж до досягнення кожною з них 23-річного віку.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивачка 1 — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий органом 0711, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка 2 — ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , виданий органом 0711, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , серія та номер паспорта невідомі, електронна адреса, електронна пошта, електронний кабінет відсутні, номер телефону невідомий.
Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2026 року.

Суддя Ігор Вітер