Справа № 686/8135/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2026        м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області 
у складі: головуючого – судді Вознюка Р.В.,
за участі секретаря судового засідання Фартушок А.Р., 
справа № 686/8135/24,
сторони у справі:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
вимоги позову – стягнення заборгованості, 
представник позивача – Бачинський О.М.,
представник відповідача – Ковальчук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції справу в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (надалі по тексту - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вимоги якого в ході судового розгляду були зменшені представником позивача.
В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 19.08.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРЗА» (надалі по тексту – ТОВ «ФК «ФОРЗА») та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200814180.
30.06.2021 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА» включно із відповідачем у справі ОСОБА_1 (порядковий № в реєстрі боржників 2613).
Вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 21.03.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 37829,17 грн, з яких: 9300 – залишок заборгованості за тілом кредиту, 5161,57 грн – залишок заборгованості по процентам за користування, 20925 – залишок заборгованості по процентам за користування поза межами строку дії договору, 2442,60 грн – інфляційне збільшення.
Зважаючи на вказане, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФК «Форза» - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики на загальну суму 37829,17 грн, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн
Відзив на позов відповідач до суду не подав.
В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив задовольнити.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
Разом із позовною заявою представник позивача адвокат Бачинський О.М. 22.03.2024 подав клопотання витребування доказів, у якому просив витребувати в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, а саме поступлення на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що був відкритий на ім`я позичальника ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 в день оформлення договору позики №000200814180 від 19.08.2020 року.».
21.05.2024 представником позивача на виконання ухвали суду від 17.05.2024 про залишення позову без руху, подано до суду заяву про усунення недоліків.
22.05.2025 представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.
01.07.2025 представник відповідача подала до суду заяву, у якій просила залишити позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання.
25.05.2026 представник відповідача подала до суду заяву у якій справу просила розглянути у її та відповідача відсутність, проти позову заперечують.
ІІІ. Процесуальні дії у справі

17.05.2024 ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області позов залишено без руху.
20.06.2024 ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі і постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
20.01.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
20.03.2025 визнано обов`язковою явку представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в судове засідання для надання особистих пояснень.
21.05.2025 визнано обов`язковою явку представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в судове засідання для надання особистих пояснень.
02.07.2025 визнано обов`язковою явку представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в судове засідання для надання особистих пояснень.
30.09.2025 ухвалою суду прийнято заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог.
02.12.2025 визнано обов`язковою явку представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в судове засідання для надання особистих пояснень.
25.05.2026 визнано обов`язковою явку представника ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в судове засідання для надання особистих пояснень.
25.06.2026 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що рішення буде ухвалено та проголошено 03.07.2026.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 19.08.2020 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000200814180, відповідно до якого умов якого ОСОБА_1 було надано позику в розмірі 9675 грн на споживчі цілі. Строк дії договору з 19.08.2020 по 17.09.2020 з можливістю пролонгації (п.п. 8 Договору).
Процентна ставка – фіксована та становить 0,93 % за кожен день користування (п.п. 11 Договору), процентна ставка за користування кредитом поза межами строку дії договору – 2,5 % п.п. 12 Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка від 340,39 до 895,50 %. 
Згідно примітки, сторони погоджуються, що у випадку користування Кредитом поза межами строку дії Договору, вказаного у п.п. 8 п. 5 Договору, умови щодо нарахування процентної ставки в день (п.п. 11 п. 5 Договору) не застосовується, а застосовується розмір процентної ставки в день визначений у п.п. 12 п. 5 Договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування Кредитом поза межами строку дії Договору (п.п. 12 п. 5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Застосування перерахування процентної ставки визначеної у п.п. 11 п. 5 Договору на процентну ставку визначену у п.п. 12 п. 5 Договору не є зміною істотних умов Договору.

Договір № 000200814180 було підписано відповідачем ОСОБА_1 19.08.2020 року, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором g820675p. 
30.06.2021 між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «ФК «ФОРЗА» укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРЗА» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» зобов`язується їх прийняти та сплатити ТОВ «ФК «ФОРЗА» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з витягом з Реєстру прав вимог №1 від 30.06.2021 року до Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року, в реєстрі договорів, права вимоги за якими відступаються, значиться боржник ОСОБА_1 , договір позики № 000200814180, сума заборгованості за основною сумою боргу – 9675 грн; сума заборгованості за процентами – 5369,70 грн.
Згідно повідомленням від 09.07.2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» наголосила на необхідності ОСОБА_1 негайно сплатити заборгованість в загальній сумі 15044,70 грн.
Згідно досудової вимоги від 13.10.2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заявила відповідачу вимогу про повернення заборгованості за договором позики в розмірі 36813,45 грн. 
Доказів направлення вищевказаного повідомлення та досудової вимоги на адресу відповідача матеріали справи не містять.
Згідно з випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , 19.08.2020 року на рахунок ОСОБА_1 зараховано кошти в сумі 9300 грн.
Відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконує, а тому має заборгованість за договором позики № 000200814180 розмір якої становить 14461,57 грн, з яких: 9300 – залишок заборгованості за тілом кредиту, 5161,57 грн – залишок заборгованості по процентам за користування.
Вказані обставини підтверджуються: копією договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200814180 від 19.08.2020, паспортом споживчого кредиту, копією досудової вимоги від 13.10.2021 року, розрахунком заборгованості за кредитним договором №000200814180 від 19.08.2020, копією договору факторингу № 20210630-Ф/2, випискою по рахунку ОСОБА_1 .
Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання банківських послуг, які врегульовано нормами §§1-2 Глави 16 ЦК України, Глави 52 ЦК України, §2 Глави 71 ЦК України, а також нормами Закону України «Про споживче кредитування».

V. Оцінка суду

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За нормами ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частинами четвертою та п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Оскільки договір позики № 000200814180 від 19.08.2020 року підписаний ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому цей договір укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». 

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
В силу ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої АТ КБ «Приватбанк», первісний кредитор не в повній мірі виконав умови договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200814180, перерахувавши на рахунок відповідача 9300 грн, замість обумовленої суми в договорі – 9675 грн.
Пояснення представника позивача про списання коштів в розмірі 275 грн, як комісію за переказ та зарахування коштів, суд відхиляє у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження погодження сторонами договору умов про договірне списання комісії за видачу та зарахування позики в рахунок тіла кредиту.
Разом з тим, оскільки кредитний договір стороною відповідача з підстав видачі позичальнику кредиту у повному розмірі не оспорювався, позичальник користувався виданими йому кредитними коштами, при цьому суму позики не повернув, відсотки за користування коштами кредитору не сплачував, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 14461,57 грн, з яких: 9300 – залишок заборгованості за тілом кредиту, 5161,57 грн – залишок заборгованості по процентам за користування
Стороною відповідача доказів щодо належного виконання умов кредитного договору, альтернативного розрахунку заборгованості, на заперечення наявності заборгованості за тілом кредиту та процентами суду не надано.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою поза межами строку дії договору та інфляційних втрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається зі змісту п.п. 12 п. 5 Договору сторонами обумовлено процентну ставку в порядку ст. 625 ЦК України – 2,5% за день (912,5 % річних).
Як погоджено сторонами договору під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування Кредитом поза межами строку дії Договору (п.п. 12 п. 5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі№ 910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, щозагальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобтоможливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності.
Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. 
Строк карантину неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України.
З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача процентів та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає.
Зважаючи на вказане, враховуючи, що позичальник ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором №000200814180 від 19.08.2020, суд доходить висновку, що позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» підлягає частковому задоволенню, та з відповідача на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФК «ФОРЗА» - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 000200814180 від 19.08.2020 у розмірі 14461,57 грн, з яких: 9300 – залишок заборгованості за тілом кредиту, 5161,57 грн – заборгованість по процентам за користування.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено на 38,23 % (14461,57 грн х 100 : 37829,17 грн), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 926,08 грн (2422,40 грн х 38,23 %).
Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
У постанові від 22.05.2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до п. 4.2. Договору про надання правової допомоги №20240319-3 від 19.03.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М., сторони обумовили гонорар адвоката в розмірі 7000 грн.
Зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 7000 грн. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.
Разом з тим, такий розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку пропорційно задоволеним вимогам.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено на 38,23 %, то з відповідача пропорційно на користь позивача підлягає стягненню 2676,10 грн витрат на правничу допомогу (7000 грн х 38,23 %).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 633, 634, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 264-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики на умовах фінансового кредиту №000200814180 від 19.08.2020 у розмірі 14461,57 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судовий збір в сумі 926,08 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2676,10 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», місцезнаходження: 79013, Львівська область, м. Львів, вул. С. Бандери, 87, офіс 54, код ЄДРПОУ 42655697.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .  

Суддя	  	Р.  В.  Вознюк