Справа № 643/22200/25
Провадження №2/524/3398/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі головуючого судді Рибалки Ю.В., за участю секретаря судового засідання Панченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста» про захист прав споживачів, 
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що 20.10.2025 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір № 20102509 про надання правової допомоги, предметом якого було складання досудової претензії. Вартість послуг становила 10 000 грн., які позивач сплатила до виконання роботи. Причинами і обставинами подання позову є наступне:
-порушення строків виконання;
-послуга виконувалась не юристом, а студенткою;
-передання справи іншій особі без її погодження;
-прихований лікарняний юриста та відсутність комунікації;
-неналежна якість документа;
-відсутність належного правового обґрунтування;
-не релевантні та неправильно застосовані статті законодавства;
-відсутність логічної структури та послідовності викладу;
-необґрунтованість заявлених вимог;
-неналежний рівень юридичної мови.
Вказує, що роботу відповідача позивач не приймала, акту приймання-передачі не підписувала, а отже вважає, що послуга юридично не передана, результат роботи не прийнятий, обсяг виконання не підтверджений. У зв`язку з викладеним вказує, що 15.11.2025 року направила претензію на юридичну адресу відповідача та імейлом, проте відповідач відмовився отримувати вказану претензію. Вказує, що документ, який замовляла у відповідача фактично отримала 22.11.2025, вказаний документ не відповідає за змістом, стилем та структурою замовленому. Посилається на те, що пункт про «неповернення 40% вартості» та пункт про звільнення виконавця від відповідальності за результат є нікчемними, а пункт про автоматичне прийняття роботи протягом 3 днів є незаконним. У зв`язку з викладеним, просить суд:
розірвати договір № 20102509 про надання правової допомоги (від 20.10.2025) між позивачем та відповідачем;
стягнути з відповідача 10 000 грн. як повну вартість оплаченої послуги, що не була надана належним чином;
стягнути з відповідача 8 000 грн. моральної шкоди;
стягнути з відповідача поштові витрати, понесені позивачем у зв?язку з направленням претензії (130 грн.), а також оплати надісланого нею пакету документів (50 грн.), всього 180 грн;
стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений нею при поданні позову.
Позивач просить здійснити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 25.12.2025 року справу направлено за підсудністю до Кременчуцького районного суду Полтавської області.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 25.12.2025 року виправлено описку в наведеній ухвалі суду та зазначено, що справу передати до Автозаводського районного суду міста Кременчука.
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.02.2026 справу передано за територіальною підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 цивільну справу передано для розгляду судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Рибалці Ю.В.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
03.04.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позов в обґрунтування якого вказано, що позивач безпідставно звинувачує відповідача у ненаданні послуг, оскільки, відповідно до прейскуранта відповідача строк надання послуги «проект претензії» становить від 10 до 60 календарних днів, а отже надання послуг обмежується часом з 30.10.2025 року до 19.12.2025 року. Щодо твердження позивача ким виконувались юридичні послуги зазначає, що договір був кладений між позивачем та відповідачем та відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань несуть сторони договору. Крім того, сама позивачка зазначає, що отримала проект претензії 22.11.2025, тобто, в межах строку встановленого прейскурантом Товариства. Також зазначає, що позивач повідомляє про недоліки претензії, однак відповідач вважає зазначенні недоліки суб`єктивною оцінкою позивача та намірами останньої в обраний нею спосіб домогтися позитивного рішення та отримати грошовий прибуток. Вказує, що внаслідок безпідставного ухилення позивача від прийняття фактичної наданої послуги всупереч умовам п. 2.2.4 договору відповідачем було реалізоване право направити позивачу відповідне письмове повідомлення, а також, підписаний з боку Товариства акт приймання передачі наданих послуг щодо послуги проект претензії, що згідно п. 5.7 Договору вважається належним прийняттям послуги. Посилається на те, що позивачем не обґрунтовано факту та розміру завданої відповідачем моральної шкоди. Підсумовуючи викладене просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
06.04.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що посилання відповідача на внутрішні документи, зокрема прейскурант, наказ та довіреність не підтверджують належної якості послуги та виконання договору, оскільки такі документи не є доказом належного виконання зобов`язання. Просить суд відмовити в урахуванні доводів відзиву та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
08.04.2026 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
09.04.2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення у яких просить суд задовольнити позов в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю з огляду на таке.
Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне.
ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» є юридичною особою, зареєстрованою як товариство з обмеженою відповідальністю, та не є адвокатом, адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням у розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідач не є суб`єктом, який має право на здійснення адвокатської діяльності, а тому укладений між сторонами договір, незважаючи на свою назву, не є договором про надання правової допомоги в розумінні пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою, яка замовила юридичні послуги для особистих потреб, а ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» є суб`єктом господарювання, який надає такі послуги на платній основі, відносини між сторонами підпадають під регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».
Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2021 року у справі №191/2617/19 зазначив, що до договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом, положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються, оскільки зміст такого договору не може суперечити Конституції та законам України, інтересам держави і суспільства, присязі адвоката та правилам адвокатської етики. Проте вказаний висновок стосується виключно договорів, укладених з адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням), тобто суб`єктами, визначеними Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» таким суб`єктом не є, а тому зазначена правова позиція Верховного Суду до спірних правовідносин не застосовується.
Щодо вимоги про розірвання договору № 20102509 про надання правової допомоги (від 20.10.2025) між позивачем та відповідачем суд приходить до такого висновку.
20.10.2025 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір № 20102509 про надання правової допомоги, предметом якого було складання досудової претензії. 
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За змістом пункту 4.1 договору він набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором та/або до моменту розірвання цього договору.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постановах Верховного Суду від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 916/612/19, від 14 липня 2021 року у справі № 911/1442/19 та від 07 жовтня 2021 року у справі № 904/2903/20 зазначається, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.
Пункт 4.1 договору свідчить про припинення його дії уже на момент звернення позивачки до суду. Оскільки, акт № 20102509 (від 09.12.2025) приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 20102509 від 20.10.2025, має всі необхідні реквізити, складений та направлений Товариством позивачу своєчасно, належним чином та у повній відповідності до умов договору № 20102509. Відповідно до змісту акта /від 09.12.2025 та умов договору № 20102509, датою фактичного припинення дії договору № 20102509 – є 09.12.2025.
При цьому попередньо 26.11.2025 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення позивачці направлено відповідачем виготовлений відповідно до умов договору проект претензії, а також оформлені акти прийому-передачі наданих послуг.
З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача 10 000 грн. як повну вартість послуги, що не була надана належним чином суд приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до умов договору № 20102509, сторонами якого є позивач та відповідач, де позивачка є – «Замовником», а товариство – «Виконавцем»:
- перелік послуг, що надаються: проект претензії (п. 1.2. договору № 20102509);
- (Виконавець зобов?язаний) після оплати в повному обсязі послуг Замовником, відповідно до умов п. 3.1., 3.2. цього договору, приступити до надання послуг згідно переліку, зазначеного у п. 1.2. цього договору, своєчасно і якісно, згідно нормативних актів чинного законодавства України (п. 2.2.1. договору № 20102509);
- Виконавець не надає Замовнику будь-яких запевнень та/або гарантій позитивного результату щодо послуг, що надаються Замовнику згідно умов п. 1.2. цього договору, крім гарантії належного виконання зобов?язань щодо надання Замовнику послуг належної якості, а Замовник не має права вимагати від Виконавця зазначених запевнень та/або гарантій (п. 2.1.4. договору № 20102509);
- (Замовник зобов?язаний) прийняти послуги у спосіб підписання акту приймання-передачі наданих послуг, протягом трьох календарних днів з моменту отримання повідомлення Виконавця за допомогою телефонного або поштового зв`язку про виконання Виконавцем зобов`язань за цим договором (п. 2.2.4. договору № 20102509);
- (Замовник має право) отримувати від Виконавця інформацію, надання Замовнику якої сприятиме належному виконанню зобов`язань за цим договором (п. 2.4.1. договору № 20102509);
- (Замовник має право) брати особисту участь під час надання послуг, за домовленістю із Виконавцем (п. 2.4.2. договору № 20102509);
- (Замовник має право) повідомляти відділ контролю якості Виконавця (за телефоном № +38 044 391 12 02) щодо зауважень та/або пропозицій щодо якості послуг, що надаються за цим договором (п. 2.4.5. договору № 20102509);
- вартість послуг, зазначених у п. 1.2. цього договору, складається в тому числі з: правового аналізу ситуації Замовника (30% вартості послуг), підбору нормативно-правових актів (10% вартості послуг), що фактично виконуються одразу після укладення цього договору, та підлягають обов?язковій оплаті Замовником, в тому числі у разі розірвання цього договору на вимогу Замовника (п. 3.5. договору № 20102509);
- вартість послуг, зазначених у п. 1.2. цього договору, визначається згідно з прейскурантом Виконавця; Замовник підтверджує, що він є ознайомленим з прейскурантом в повному обсязі до моменту укладення цього договору (п. 3.6. договору №20102509);
- цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов?язань за цим договором та/або до моменту розірвання цього договору (п. 4.1. договору № 20102509);
Замовник має право відмовитися від виконання зобов?язань за цим договором, за умови оплати Виконавцю фактично понесених останнім витрат, пов`язаних з наданням послуг за цим договором (п. 4.3. договору № 20102509);
- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов?язань за цим договором Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1. договору № 20102509);
- у разі припинення дії цього договору, в тому числі достроково, у зв?язку з відмовою Замовника від послуг Виконавця, або у зв?язку з порушенням Замовником своїх зобов?язань за цим договором, сплачені кошти підлягають до повернення Замовнику лише у випадках, прямо передбачених цим договором (п. 5.2. договору № 20102509);
- Виконавець звільняється від відповідальності перед Замовником за невідповідність результату наданих послуг, зазначених у п. 1.2. цього договору, невиправданим та/або завищеним очікуванням і сподіванням Замовника, що ґрунтуються на суб?єктивній оцінці Замовником бажаного, для останнього позитивного результату, Виконавцем не приймаються до розгляду претензії Замовника, підставою виникнення яких є мотиваційні суб?єктивні критерії Замовника. У разі допущення Замовником суб?єктивних тверджень, що мають ознаки наклепу та/або образи на адресу Виконавця, працівників останнього та містяться у зверненнях, претензіях та інших документах, направлених Замовником, останній підлягає притягненню до встановленої законом відповідальності, включно з відшкодуванням збитків та моральної шкоди (п. 5.6. договору № 20102509);
- у разі, якщо Замовник безпідставно ухиляється від прийняття фактично наданих послуг всупереч умовам п. 2.2.4. цього договору, Виконавець має право направити Замовнику відповідне письмове або текстове повідомлення, а також підписаний з боку Виконавця акт приймання-передачі наданих послуг, що вважатиметься належним прийняттям послуг з боку Замовника (п. 5.7. договору № 20102509);
- підписаний Сторонами акт приймання-передачі наданих послуг, в тому числі відповідний акт, направлений Замовнику згідно умов п. 5.7. цього договору, є належним та достатнім документальним підтвердженням виконання Виконавцем своїх зобов?язань за цим договором, у повному обсязі (п. 6.4. договору №20102509).
Відповідно умов п. 3.6 договору № 20102509 Замовник підтверджує що він ознайомлений з прейскурантом в повному обсязі до моменту укладення договору. 
Згідно Наказу Товариства № 77-в від 31.12.2024 «Про затвердженні Прейскуранта Товариства на 2025-й рік та Витягу з Прейскуранта Товариства на 2025 рік строк надання послуги «проект претензії» становить від 10 до 60 календарних днів, починаючи з дати укладання договору.
Як зазначає позивач замовлений документ від відповідача фактично отримала лише 22.11.2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, суд відхиляє аргументи позивача щодо недотримання строку встановленого договору на виготовлення досудової претензії.
В подальшому, після виготовлення претензії 22.11.2025 року, стороною відповідача 09.12.2025 складено акт № 20102509 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 20102509 від 20.10.2025 року, який має всі необхідні реквізити, складений та направлений 09.12.2025 відповідачем на адресу позивача, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення № 6102410471697 від 09.12.2025. А отже, в силу п. 5. 7 договору акт приймання передачі наданих послуг є належним підтвердженням виконання виконавцем зобов`язань за договором у повному обсязі.
Отже в силу з п. 5.7. договору № 20102509 укладеного між сторонами встановлено, що Замовник вважається такою, що прийняла надані послуги.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з преамбулою до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.
Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.
Згідно зі ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.
Виходячи з приписів норм ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг.
Судом встановлено, що 20.10.2025 між ТОВ «Центр правової допомоги «Допомога юриста» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги/юридичних послуг №20102509, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні послуги: проект претензії.
Суд звертає увагу, що з умов вищезазначеного договору неможливо встановити як саме має виглядати проект претензії, а також опис обставин необхідний для врахування в претензії для обґрунтування обставин, не конкретизовано що саме має бути описано відповідачем, а що ні.
У позовній заяві, позивач не наводить жодних обґрунтувань та заперечень щодо того, що відповідачем була підготовлена претензія з приводу інших правовідносин та інших обставин справи.
Суд приходить до висновку, що суб`єктивне сприйняття стилю тексту претензії позивачкою не є ознакою її неякісності. Будь–яких доказів на підтвердження надання відповідачем позивачу послуги неналежної якості, що результат послуги містить істотні недоліки та не може бути використаний за призначення позивачкою суду не надано.
На підставі вищевикладеного, суд під час розгляду справи не знайшов підтвердження доводів позивача про неналежне виконання умов договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 20.10.2025 №20102509.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача оплати за невиконання умов договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 20.10.2025 №20102509 у розмірі 10000 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача 8 000 грн. моральної шкоди суд приходить до такого висновку.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 000 грн., суд зазначає, що вони є похідними від вимог про розірвання договору та стягненння оплачених за договором коштів за надання неякісних послуг, у задоволенні яких суд відмовляє. Отже, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, задоволенню також не підлягає. Суд ураховує, що факт завдання моральної шкоди як і її розмір будь-якими доказами позивачем не підтверджено.
Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині, відповідно до ст. 23 ЦК України, не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на відправлення поштової кореспонденції.
Суд вважає таку вимогу безпідставною та необґрунтованою, з урахуванням вищенаведеного. Позивач не довела, що такі витрати понесені нею з вини відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням ним договору. Тому вимога позову про відшкодування витрат позивача на відправлення поштової кореспонденції відповідачу згідно зі ст. 22 ЦК України, не підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову необхідно відмовити і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких інших судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.
Судовий збір у випадку відмови у задоволенні позову покладається на позивача.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста» про захист прав споживачів – відмовити повністю.

Повне найменування сторін:
Позивач – ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 
Відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги «Допомога юриста» (адреса: м. Київ, вул. Антоновича, 58, код ЄДРПОУ 45279083).
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складене 24.06.2026.

Суддя         Ю. В. Рибалка