ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43700/23 Суддя першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати підпункт 8.10.52 пункту 8.10 параграфу 8 наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 №20 про призов та направлення для проходження військової служби по мобілізації до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати пункт 2.2 параграфу 2 командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) щодо зарахування солдата по мобілізації ОСОБА_1 , який прибув 25.02.2022 з ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаду номера обслуги 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС №101533A, посадовий оклад по 4 т.р., ШПК «солдат», ШДК №991;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , видавши про це відповідний наказ командира або тво. командира Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що хоча позивач має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак доказів того, що він повідомляв про ці обставини 24.02.2022, а також у подальшому звертався із рапортом про звільнення з військової служби матеріали справи не містять, а доводи про порушення порядку проходження військово-лікарської комісії не знайшли свого підтвердження. Крім того, суд підкреслив, що спірний наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині, що стосується позивача, вичерпав свою дію, а за відсутності підстав вважати його протиправним не підлягають задоволенню й інші похідні позовні вимоги.
Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що всупереч висновків суду саме ІНФОРМАЦІЯ_2 мав довести відсутність у ОСОБА_1 права на відстрочку під час його призову на військову службу 24.02.2022, адже саме відповідач-1 наділений повноваженнями з перевірки відповідних обставин щодо позивача. Крім іншого підкреслює, що судом було залишено поза увагою неможливість проходження позивачем військової служби поза межами місця його проживання.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Свою позицію обґрунтовує тим, що скасування спірного наказу відповідача-1 не є належним способом захисту прав позивача, позаяк є актом одноразового застосування. Окремо зауважує, що в силу ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у випадку перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
У відзиві на апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 просить в її задоволенні відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що із рапортом про звільнення з військової служби позивач не звертався, спірний наказ є індивідуальним актом, який вичерпав свою дію виконанням, а відтак його скасування не зумовить відновлення прав позивача. Окремо звертає увагу, що інформацією про сімейний стан ОСОБА_1 відповідач-2 не володіє, а відтак направлення на проходження служби до в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 є правомірним. Крім того, зауважує на безпідставності доводів позивача про порушення процедури проходження медичного догляду перед мобілізацією.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 02.06.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.03.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (нині ОСОБА_3 ) укладено шлюб, який зареєстрований Деснянським районний управлінням юстиції у м. Києві, актовий запис №276 від 07.03.2009, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .
У шлюбі у позивача народжено п`ятеро дітей, а саме:
- ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10.07.2009, актовий запис №1954 від 10.07.2009;
- ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 13.08.2015, актовий запис №2387 від 18.08.2015 року;
- ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 28.02.2017, актовий запис №303 від 28.02.2017;
- ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 22.06.2019, актовий запис №685 від 22.06.2019.
Крім того, під час проходження військової служби по мобілізації у позивача народився син - ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , актовий запис №204 від 29.03.2022 року.
Позивачу видано 26.09.2017 посвідчення батька багатодітної сім?ї серії НОМЕР_10 .
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Відповідно до пп. 8.10.52 п. 8.10. параграфу 8 наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 24.02.2022 №20 позивача було призвано та направлення для проходження військової служби по мобілізації до в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).
Згідно з п. 2.2 параграфу 2 наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.02.2022 № 40 солдата ОСОБА_1 зараховано по мобілізації, який прибув 25.02.2022 з ІНФОРМАЦІЯ_4 , на посаду номера обслуги 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, ВОС №101533A, посадовий оклад по 4 т.р., ШПК «солдат», ШДК №991.
Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2, 24, 26, 38, 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 2, 4, 22, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність доказів повідомлення позивачем на день мобілізації про наявність права на відстрочку.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За правилами частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
Згідно ч. 9 ст. 1 указаного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
У свою чергу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон).
Статтею 1 Закону визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 4 статті 3 Закону регламентовано, що зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Пунктом 2 розділу І указаного Положення серед іншого визначено, що за призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
В особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період (п. 251 розділу ХІV Положення №1153/2008).
Згідно з п. 253 розділу ХІV Положення №1153/2008 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.
Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.
У силу вимог підпункту 1 пункту 252 розділу ХІV Положення №1153/2008 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
У свою чергу, абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону (у редакції, чинній станом на час мобілізації позивача) передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на час виникнення спірних правовідносин не підлягали призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, інакше як за їх згодою.
Як було встановлено раніше, станом на час призову позивача за мобілізацією, він мав на утриманні дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Отже, за чинного станом на 24.02.2022 правового регулювання позивач мав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є додатком 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 №921 (далі - Правила №921), призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема:
- перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України;
- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних;
- не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки;
- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.
Викладене свідчить про наявність у військовозобов`язаного обов`язку, зокрема, з особистого повідомлення у семиденний строк органам, в яких він перебуває на військовому обліку, про зміну його сімейного стану. 
Указані норми Правил №921 кореспондують приписам ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якими призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Зважаючи на встановлену вище обставину існування у ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного, колегія суддів приходить до висновку про наявність в останнього обов`язку дотримуватися вимог Правил №921, у тому числі в частині особистого повідомлення про зміну сімейного стану.
Водночас, аналіз змісту військового квитка серії НОМЕР_11 від 30.09.2014 свідчить, що у ньому наявні записи про дружину - ОСОБА_9 1983 року народження, а також двох дітей - сина ОСОБА_10 , 1998 року народження, та доньку ОСОБА_11 , 2009 року народження. Інших відомостей про склад сім`ї позивача військово-обліковий документ не містить.
Будь-яких належних і допустимих доказів того, що під час мобілізаційних процедур ОСОБА_1 повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_2 про існування у нього передбачених ст. 23 Закону підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивачем не надано. Указані обставини підтверджуються також й листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.05.2023 №3865 у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Яковлева В.В., в якому зазначено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації, самостійно прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 та виявивши бажання проходити військову службу, був патріотично налаштованим та вмотивованим. У цьому ж листі зазначено, що на стан здоров`я нарікань не мав, не повідомляв про наявність чотирьох неповнолітніх дітей на утриманні.
Відтак, з урахуванням наведених вище обставин у своїй сукупності та з огляду на ненадання позивачем ні до призову ні у подальшому до мобілізації будь-яких документів, що підтверджували зміну його сімейного стану, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_2 про наявність чотирьох неповнолітніх дітей на утриманні.
Як вже було зазначено вище, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.
Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації кореспондує з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема, щодо своєчасного повідомлення органу про зміну сімейного стану.
Водночас, як було підкреслено вище, доказів звернення до відповідного органу щодо внесення змін до облікових даних у зв`язку із народженням дітей з наданням підтверджуючих документів, позивач до суду не надав.
Щодо посилання апелянта на те, що саме до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_2 належить перевірка наявності чи відсутності в особи підстав для одержання відстрочки від призову за мобілізацією, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до абз. 5 п. 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві.
Наведеною нормою (у редакції, яка була чинною на час мобілізації позивача) передбачено повноваження ІНФОРМАЦІЯ_2 з розгляду матеріалів з питань надання відстрочки. Разом з тим, доказів, що відповідачем-1 було відмовлено у розгляді відповідної заяви позивача матеріали справи не містять. Крім того ОСОБА_1 не заперечується, що останній із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він не надавав згоди на проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, суд апеляційної інстанції оцінює критично, адже позивач з моменту його призову на військову службу 24.02.2022 до травня 2023 року жодних дій, які б свідчили про його незгоду з призовом та проходженням військової служби, не вчиняв. 
Щодо доданого до апеляційної скарги листа в/ч НОМЕР_1 від 27.11.2022 №1/37/6129, в якому позивача за наслідками опрацювання його рапорта про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 2 ст. 26 Закону повідомлено про відсутність підстав для його задоволення з огляду на приписи ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення від 12.07.2022 №62022100130000387, суд апеляційної інстанції зазначає про неможливість врахування цього документа в якості доказів, оскільки він не був поданий до суду першої інстанції та в апеляційній скарзі позивач не зазначає будь-яких причин неможливості його подання до Київського окружного адміністративного суду.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що позивач повідомляв відповідача-1 про обставини, які надають йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_1 можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб не скористався.
Подібний висновок щодо наявності згоди на призов на військову службу за тривалого зволікання із вчиненням дій, спрямованих на оскарження безпосередньо такого призову, висловлено Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 у справі №280/6033/22.
Таким чином судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірні у цій справі накази ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.02.2022 №20 та в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується ОСОБА_1 , відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак визнанню протиправними і скасуванню у судовому порядку не підлягають.
При цьому, зважаючи на встановлені вище обставини правомірності призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку й про відсутність правових підстав для покладення на командира в/ч НОМЕР_1 обов`язку з виключення ОСОБА_1 із списків особового складу.
З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ст. 23 Закону позивача було призвано на військову службу до Київської області, тобто поза межами місця проживання (м. Київ), колегія суддів зазначає, що встановлена вище відсутність на час призову позивача за мобілізацією у ІНФОРМАЦІЯ_4 та в/ч НОМЕР_1 інформації про перебування на утриманні ОСОБА_1 чотирьох неповнолітніх дітей унеможливлює існування підстав стверджувати про порушення відповідачем-2 указаних вище положень Закону щодо неможливості проходження позивачем служби поза межами місця проживання. Більше того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів звернення до в/ч НОМЕР_1 із рапортом щодо переведення в іншу військову частину (за місцем проживання) матеріали справи не містять, а можливе порушення порядку проходження позивачем військової служби (поза межами місця проживання) за встановлених вище обставин не може вважатися достатньою підставою для скасування спірного у цій справі наказу в/ч НОМЕР_1 від 25.02.2022 №40 в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк 

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення складено 02 червня 2026 року.