ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/1134/17 (922/722/22) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,
представників учасників справи:
Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг" - Іванченко А.В. (ліквідатор), Герман І.В. ,
ОСОБА_2 - Богушко О.В. ,
ОСОБА_4 - Богушко О.В.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Фактор" - не з`явився,
Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" - не з`явився,
Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" - не з`явився,
Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія Обрій" - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг" арбітражного керуючого Іванченко Анастасії Валеріївни
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 (колегія суддів у складі: головуючий - Білоусов Я.О., Крестьянінов О.О., Лакіза В.В.)
у справі №922/1134/17(922/722/22)
за позовом арбітражного керуючого Іванченко Анастасії Валеріївни - ліквідатора Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг"
до 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_4 , 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Фактор"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; 2) Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія Обрій"
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та припинення права власності 
в межах справи №922/1134/17
про банкрутство Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг",
ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи
1. Провадження у справі №922/1134/17 про банкрутство Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг" (далі - ДП "Енвіжн-Холдинг", Боржник) порушено ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.04.2017 за загальною процедурою відповідно до ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Звонарьову Юлію В`ячеславівну.
2. Постановою Господарського суду Харківської області від 14.05.2018 визнано Боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Звонарьову Ю.В.
3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.05.2021 відсторонено арбітражного керуючого Звонарьову Ю.І. від виконання повноважень ліквідатора ДП "Енвіжн-Холдинг" у справі №922/1134/17. Зобов`язано арбітражного керуючого Звонарьову Ю.В. виконувати повноваження ліквідатора Боржника в частині збереження майна банкрута до призначення судом нового ліквідатора у передбаченому чинним законодавством порядку. 
4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.07.2021 призначено ліквідатором ДП "Енвіжн-Холдинг" арбітражного керуючого Прохорова Володимира Сергійовича.
5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 відсторонено арбітражного керуючого Прохорова В.С. від виконання повноважень ліквідатора ДП "Енвіжн-Холдинг"; призначено ліквідатором ДП "Енвіжн-Холдинг" у справі №922/1134/17 арбітражного керуючого Нагорнєву Тетяну Володимирівну.
6. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 припинено повноваження ліквідатора Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг" арбітражного керуючого Корольова В.В.; призначено арбітражного керуючого Іванченко Анастасію Валеріївну ліквідатором у справі №922/1134/17 про банкрутство ДП "Енвіжн-Холдинг".
Стислий виклад позовних вимог
7. У лютому 2022 року ліквідатор ДП "Енвіжн-Холдинг" арбітражний керуючий Нагорнєва Т.В. звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-Фактор" (далі - ТОВ "Оптимум-Фактор") про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та припинення права власності на відповідні об`єкти нерухомості.
8. Так, позивач просила:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.03.2017 нежитлових приміщень офісу-магазину загальною площею 328,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ "Оптимум-Фактор" та ОСОБА_2 , та припинити право власності останньої на зазначене майно;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.03.2017 квартири АДРЕСА_2 , укладений між ТОВ "Оптимум-Фактор" та ОСОБА_2 , та припинити право власності останньої на зазначене майно;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.03.2017 майнового комплексу (літ. Б, В) загальною площею 3310,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ТОВ "Оптимум-Фактор" та ОСОБА_5 , та припинити право власності останньої на зазначене майно;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.03.2017 нежитлових приміщень (літ. А) підвалу та першого поверху загальною площею 1302,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ТОВ "Оптимум-Фактор" та ОСОБА_5 , та припинити право власності останньої на зазначене майно.
9. Підставами позову позивач визначив положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
10. Позов обґрунтований тим, що відступлення прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами від Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (далі - ПАТ "Український інноваційний банк") до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (далі - ПАТ "Укрінком") та надалі до ТОВ "Оптимум-Фактор" відбулося з порушенням вимог законодавства про банки і банківську діяльність та системи гарантування вкладів фізичних осіб.
11. Позивач зазначав, що ПАТ "Український інноваційний банк" не було припинено або реорганізовано у спосіб, передбачений ст. 26 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а тому ПАТ "Укрінком" не набуло прав банку та не могло правомірно розпоряджатися його активами.
12. На думку позивача, договори про відступлення права вимоги від 23.12.2016, укладені між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум-Фактор", є нікчемними, оскільки були вчинені після запровадження процедури виведення банку з ринку особами, які не були наділені відповідними повноваженнями, та поза процедурами контролю, передбаченими Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
13. Позивач вважав, що внаслідок нікчемності зазначених договорів ТОВ "Оптимум-Фактор" не набуло права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, а відтак не набуло і статусу іпотекодержателя. За таких обставин товариство не мало правових підстав для звернення стягнення на предмети іпотеки та подальшого їх відчуження відповідачам.
14. Позивач вважав, що укладені 24.03.2017 договори купівлі-продажу суперечать вимогам закону, оскільки ТОВ "Оптимум-Фактор" не набуло належним чином прав іпотекодержателя та не мало правових підстав для звернення стягнення на предмети іпотеки і подальшого їх відчуження, у зв`язку з чим спірні договори підлягають визнанню недійсними, а набуті на їх підставі речові права - припиненню.
15. Крім того, в обґрунтування позову позивач посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.12.2019 у справі №925/698/16, відповідно до яких після запровадження тимчасової адміністрації належним суб`єктом управління банком є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а не органи управління банку.
16. Заперечуючи проти позову, відповідачі, зокрема, заявили про сплив позовної давності та просили застосувати наслідки її спливу до заявлених вимог.
17. Позивач заперечував проти застосування позовної давності, посилаючись на те, що попередні ліквідатори боржника не вживали належних заходів щодо виявлення та повернення активів боржника, тоді як після призначення ліквідатором Нагорнєвої Т.В. було здійснено необхідні дії для встановлення обставин відчуження спірного майна та звернення до суду в інтересах кредиторів.
18. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.08.2022 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів залучено ПАТ "Укрінком", ПАТ "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український інноваційний банк", оскільки позовні вимоги обґрунтовувалися відсутністю у ТОВ "Оптимум-Фактор" належним чином набутих прав вимоги за кредитним та іпотечними договорами внаслідок їх відступлення ПАТ "Укрінком", яке, на думку позивача, не набуло таких прав від первісного кредитора та іпотекодержателя - ПАТ "Український інноваційний банк".
19. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.10.2023 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-Будівельна Компанія Обрій" (далі - ТОВ "Інвестиційно-Будівельна Компанія Обрій") за клопотанням ліквідатора та Боржника.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
20. 27.02.2012 між ПАТ "Український інноваційний банк" та Приватним акціонерним товариством "Сітронікс інформаційні технології", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Енвіжн-Україна" (далі - АТ "Енвіжн-Україна"), укладено кредитний договір №4779 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії.
21. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27.02.2012 між ПАТ "Український інноваційний банк" (іпотекодержатель) та Дочірнім підприємством "Сітронікс інформаційні технології", правонаступником якого є ДП "Енвіжн-Холдинг" (іпотекодавець), яке виступало майновим поручителем за зобов`язаннями АТ "Енвіжн-Україна", укладено іпотечний договір.
22. За умовами зазначеного договору в іпотеку передано належні іпотекодавцю на праві власності нежитлові приміщення офісу-магазину загальною площею 328,7 кв.м за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, квартиру №12 загальною площею 171,8 кв.м за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 та майновий комплекс (літ. Б, В) загальною площею 3310,10 кв.м за адресою: м. Київ, АДРЕСА_5.
23. 12.06.2015 між ПАТ "Український інноваційний банк" та ДП "Енвіжн-Холдинг" укладено ще один іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки визначено нежитлові приміщення (літ. А) підвалу та першого поверху загальною площею 1302,6 кв.м, розташовані за адресою: м. Київ, АДРЕСА_5.
24. 13.12.2016 між ПАТ "Укрінком" та ТОВ "Оптимум Фактор" укладено договір факторингу №13/12/16, за умовами якого ТОВ "Оптимум Фактор" набуло право грошової вимоги до ПрАТ "Енвіжн-Україна" за кредитним договором №4779 від 27.02.2012.
25. 23.12.2016 між ПАТ "Укрінком" як первісним іпотекодержателем та ТОВ "Оптимум Фактор" як новим іпотекодержателем укладено договори про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 27.02.2012 та від 12.06.2015.
26. 24.03.2017 ТОВ "Оптимум Фактор" та ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору від 27.02.2012, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки, та договору про відступлення права вимоги від 23.12.2016 уклали договори купівлі-продажу нежитлових приміщень офісу-магазину загальною площею 328,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1337112 грн та квартири АДРЕСА_2 вартістю 913185 грн.
27. Того ж дня між ТОВ "Оптимум Фактор" та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу (літ. Б, В) загальною площею 3310,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 8415684 грн.
28. Також 24.03.2017 між ТОВ "Оптимум Фактор" та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (літ. А) підвалу та першого поверху загальною площею 1302,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 вартістю 2781888 грн.
29. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру за адресою: АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_2 .
30. Право власності на майновий комплекс та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_6 .
31. 21.05.2020 у межах виконавчого провадження нежитлові приміщення (літ. А) підвалу та першого поверху загальною площею 1302,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 були реалізовані на публічних торгах та відчужені на користь ТОВ "Інвестиційно-Будівельна Компанія Обрій". 
32. На підставі висновку Товариства з обмеженою відповідальністю "Бюро технічної інвентаризації" №1/26/05 від 26.05.2020 щодо технічної можливості об`єднання об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. прийнято рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта з реєстраційним номером 128250180000, унаслідок чого зазначений об`єкт (нежитлові приміщення (літ. А) підвалу та першого поверху загальною площею 1302,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , які є одним із предметів спору у цій справі) припинив існування як самостійний об`єкт нерухомого майна.
33. 15.05.2017 розпорядник майна ДП "Енвіжн-Холдинг" Звонарьова Ю.В. звернулася до господарського суду із заявою про скасування реєстраційних дій та витребування спірного майна, у якій просила, зокрема, скасувати реєстраційні дії щодо переходу права власності на спірні об`єкти нерухомості, витребувати це майно з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь боржника, а також визнати за ДП "Енвіжн-Холдинг" право власності на відповідні об`єкти нерухомого майна. 
34. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.05.2018, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 та постановою Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №922/1134/17, у задоволенні зазначених вимог розпорядника майна було відмовлено. 
Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
35. Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 позов задоволено частково. Визнано недійсними: договір купівлі-продажу від 24.03.2017 щодо нежитлових приміщень офісу-магазину загальною площею 328,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ "Оптимум Фактор" та ОСОБА_2 ; договір купівлі-продажу від 24.03.2017 щодо квартири АДРЕСА_2 , укладений між ТОВ "Оптимум Фактор" та ОСОБА_2 ; договір купівлі-продажу від 24.03.2017 щодо майнового комплексу (літ. Б, В) загальною площею 3310,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ТОВ "Оптимум Фактор" та ОСОБА_6 . Припинено право власності ОСОБА_2 на об`єкти нерухомості, розташовані в м. Одесі та м. Львові, а також право власності ОСОБА_6 на майновий комплекс у м. Києві. У задоволенні позовних вимог щодо нежитлових приміщень (літ. А) підвалу та першого поверху загальною площею 1302,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 відмовлено.
36. Господарський суд виходив із того, що ПАТ "Укрінком" не набуло прав та обов`язків ПАТ "Український інноваційний банк", а тому не мало права відступати права вимоги за кредитним та іпотечним договорами. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про нікчемність договорів факторингу та відступлення права вимоги, відсутність у ТОВ "Оптимум-Фактор" статусу належного іпотекодержателя та, як наслідок, відсутність у нього права на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на це господарський суд визнав спірні договори купівлі-продажу такими, що суперечать вимогам закону та підлягають визнанню недійсними.
37. Господарський суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, зазначивши, що відповідно до п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, а також врахував наявність об`єктивних причин, які, на думку суду, перешкоджали своєчасному зверненню з позовом.
38. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними трьох договорів купівлі-продажу від 24.03.2017 щодо: нежитлових приміщень офісу-магазину загальною площею 328,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири №12 загальною площею 171,8 кв.м за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2; майнового комплексу (літ. Б, В) загальною площею 3310,10 кв.м за адресою: м. Київ, АДРЕСА_5, а також у частині припинення права власності відповідачів на зазначені об`єкти нерухомого майна. У цій частині апеляційний господарський суд ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін. 
39. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявлені ліквідатором вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та припинення права власності набувачів не є належним та ефективним способом захисту прав боржника.
40. Апеляційний господарський суд зазначив, що фактично позов спрямований на повернення спірного майна до ліквідаційної маси боржника, тоді як на момент звернення до господарського суду право власності на це майно було зареєстроване за відповідачами та іншими особами. За таких обставин належним та ефективним способом захисту є витребування майна від особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, а не оспорювання правочинів щодо його відчуження.
41. Господарський суд апеляційної інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20), від 03.04.2024 у справі №917/1212/21, виходив із того, що у випадку, коли право власності на нерухоме майно зареєстровано за іншою особою, належним та ефективним способом захисту є його витребування від останнього набувача, а не оспорювання попередніх правочинів щодо відчуження такого майна.
42. З огляду на висновок про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту апеляційний господарський суд відмовив у задоволенні позову в оскарженій частині.
43. При цьому господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що інші доводи сторін щодо суті спору, зокрема стосовно переходу прав та обов`язків від ПАТ "Український інноваційний банк" до ПАТ "Укрінком", чинності договорів про відступлення права вимоги, а також застосування позовної давності, не підлягають оцінці у зв`язку з висновком про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту.
Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника
44. Ліквідатор ДП "Енвіжн-Холдинг" арбітражний керуючий Іванченко А.В. (далі - скаржник) звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 03.11.2025 в частині задоволення позовних вимог щодо нежитлових приміщень офісу-магазину за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, квартири №12 за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 та майнового комплексу (літ. Б, В) за адресою: м. Київ, АДРЕСА_5.
45. Підставою касаційного оскарження скаржник визначає п. 1 ч. 2 ст. 287 господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи, що суд апеляційної інстанції застосував ст.ст. 15, 16, 215, 216, 387, 388 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про іпотеку", ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) та ч. 4 ст. 236 ГПК України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах. 
46. Також скаржник посилається на п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України у поєднанні з ч. 3 ст. 310 ГПК України, вважаючи, що апеляційний господарський суд, визнавши обраний позивачем спосіб захисту неналежним, фактично відмовився від дослідження матеріально-правових доводів та доказів у справі.
47. Скаржник стверджує, що апеляційний господарський суд безпідставно дійшов висновку про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту. На його думку, заявлені вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених іпотекодержателем у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", та про припинення права власності набувачів є належним способом захисту прав боржника, оскільки спрямовані на усунення правової підстави вибуття майна з ліквідаційної маси.
48. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.02.2021 у справі №922/1134/17(922/2368/20), ухваленій у межах цієї ж справи про банкрутство, відповідно до якого спір щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна боржника та припинення права власності на таке майно є спором щодо майна боржника, а задоволення відповідних вимог може вплинути на склад ліквідаційної маси. На думку скаржника, висновок апеляційного суду про необхідність пред`явлення виключно віндикаційного позову суперечить зазначеному висновку Верховного Суду.
49. Скаржник також зазначає, що апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.12.2019 у справі №925/698/16, від 21.05.2021 у справі №910/3425/20, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 23.12.2021 у справі №920/842/19, від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20), від 26.07.2022 у справі №913/266/20(914/2373/18), від 29.06.2022 у справі №913/266/20(711/10273/17) та від 29.06.2022 у справі №913/266/20(915/1388/16), які, на його думку, підтверджують право заінтересованої особи оспорювати правочин та поєднувати таку вимогу з вимогою про застосування наслідків його недійсності, а також стосуються правового статусу ПАТ "Укрінком" та правових наслідків укладених ним договорів факторингу та відступлення права вимоги.
50. За доводами касаційної скарги, апеляційний суд, визнавши обраний спосіб захисту неефективним, не перевірив по суті матеріально-правові аргументи позивача, покладені в основу позовних вимог, зокрема не надав належної оцінки доводам позивача щодо відсутності у ТОВ "Оптимум-Фактор" статусу належного іпотекодержателя, правомірності укладення договорів факторингу та відступлення права вимоги, фраудаторності спірних правочинів, а також іншим матеріально-правовим підставам позову, які були покладені в основу рішення суду першої інстанції.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
51. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 - без змін.
52. На думку ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що обраний ліквідатором спосіб захисту у вигляді вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та припинення права власності не є належним та ефективним способом захисту прав боржника, оскільки фактично позов спрямований на повернення майна до ліквідаційної маси, що має здійснюватися шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, за якою зареєстровано право власності на спірне майно.
53. На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19 та від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, зазначаючи, що належність способу захисту оцінюється через його ефективність, а обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові. 
54. Заперечуючи доводи касаційної скарги щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09.02.2021 у справі №922/1134/17(922/2368/20), ОСОБА_2 зазначає, що у вказаній постанові Верховний Суд вирішував питання належності спору до юрисдикції господарського суду та необхідності його розгляду в межах справи про банкрутство, а не питання належності чи ефективності обраного способу захисту.
55. Крім того, ОСОБА_2 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.10.2024 у справі №913/266/20, від 26.02.2025 у справі №908/401/18 та від 20.03.2025 у справі №909/578/17, та зазначає, що ПАТ "Український інноваційний банк" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією самою юридичною особою з однаковим ідентифікаційним кодом, а зміна найменування не вплинула на обсяг її прав та обов`язків.
56. Також ОСОБА_2 вважає помилковими висновки господарського суду першої інстанції щодо фраудаторного характеру спірних договорів купівлі-продажу, зазначаючи, що суд не встановив обставин, які відповідно до практики Верховного Суду свідчать про фраудаторність правочинів, зокрема не довів наявності заборгованості у ТОВ "Оптимум-Фактор", відчуження майна на користь пов`язаних осіб, безоплатності правочинів або реалізації майна за заниженою ціною.
57. Крім того, у відзиві зазначено, що доводи позивача про нікчемність договорів відступлення права вимоги вже були предметом судового розгляду в межах цієї справи, а висновки щодо правового статусу ПАТ "Укрінком" та правомірності переходу прав вимоги не підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
58. Керуючись вимогами ст.ст. 14, 300 ГПК України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги.
59. Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 в оскарженій частині, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо нежитлових приміщень офісу-магазину за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, квартири №12 за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 та майнового комплексу (літ. Б, В) за адресою: м. Київ, АДРЕСА_5.
60. Спірним питанням у цій справі є, зокрема, належність та ефективність обраного позивачем способу захисту.
61. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
62. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення права, та інші способи, встановлені договором або законом.
63. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та спричиненим такими діями наслідкам. Спосіб захисту має забезпечувати поновлення порушеного права та не створювати необхідності повторного звернення до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).
64. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним для захисту порушеного права у спірних правовідносинах, позов не підлягає задоволенню. Обрання позивачем неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).
65. Велика Палата Верховного Суду також послідовно виходить із того, що у випадку, коли майно неодноразово відчужувалося та право власності на нього зареєстроване за іншою особою, належним способом захисту права особи, яка вважає себе власником такого майна, є його витребування від останнього набувача на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання всього ланцюга правочинів щодо відчуження майна не є необхідним. Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц.
66. Як встановлено господарським судом апеляційної інстанції, звертаючись до суду з цим позовом, ліквідатор просив визнати недійсними договори купівлі-продажу спірного нерухомого майна та припинити право власності осіб, за якими таке право було зареєстровано, тоді як фактично метою позову є повернення зазначеного майна до ліквідаційної маси боржника.
67. Верховний Суд зазначає, що задоволення заявлених у цій справі позовних вимог саме по собі не призведе до поновлення майнових прав Боржника та не забезпечить повернення спірного майна до ліквідаційної маси. Визнання недійсними договорів купівлі-продажу та припинення права власності осіб, за якими зареєстровано право на спірні об`єкти нерухомого майна, саме по собі не вводить Боржника у володіння цим майном, не містить припису про його витребування на користь Боржника та не є достатньою підставою для державної реєстрації права власності Боржника на відповідні об`єкти.
68. За таких обставин навіть у разі задоволення заявлених позовних вимог для досягнення мети, на яку посилається позивач, а саме повернення спірного майна до ліквідаційної маси Боржника, виникла б необхідність у вчиненні додаткових юридичних дій та, можливо, зверненні до суду з новими вимогами щодо належності права на це майно та його повернення. Водночас ефективний спосіб захисту має забезпечувати безпосереднє поновлення порушеного права та не зумовлювати необхідності повторного звернення до суду.
69. Отже, заявлені ліквідатором вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та припинення права власності набувачів спірного майна не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, оскільки не забезпечують досягнення тієї мети, заради якої подано позов, а саме повернення майна до ліквідаційної маси Боржника.
70. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що заявлені позовні вимоги не є належним та ефективним способом захисту, оскільки у разі задоволення таких вимог саме по собі право Боржника на спірне майно не поновлюється, а повернення майна до ліквідаційної маси потребуватиме вчинення додаткових юридичних дій та можливого звернення до суду з новими вимогами. Натомість належним способом захисту у таких правовідносинах є витребування майна від особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України.
71. Верховний Суд окремо оцінює довід скаржника про те, що спірні договори укладені іпотекодержателем у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Така обставина характеризує правовий механізм вибуття майна з володіння іпотекодавця, однак не змінює критерію ефективності судового захисту. Якщо позов спрямований на повернення нерухомого майна до ліквідаційної маси, обраний спосіб захисту має забезпечувати введення Боржника у володіння цим майном. Оспорювання договорів без вимоги про витребування майна такого результату не забезпечує.
72. З огляду на наведене Верховний Суд вважає правильним висновок апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту.
73. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що господарський суд апеляційної інстанції не дослідив усіх фактичних обставин справи та не надав оцінки його матеріально-правовим аргументам щодо незаконності вибуття спірного майна з власності Боржника.
74. Як уже зазначалося, обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові. Встановивши, що заявлені позовні вимоги не забезпечують поновлення прав, за захистом яких звернувся позивач, та не призводять до повернення спірного майна до ліквідаційної маси Боржника, господарський суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
75. За таких обставин доводи скаржника щодо правового статусу ПАТ "Українська інноваційна компанія", дійсності договорів факторингу та відступлення права вимоги, наявності чи відсутності у ТОВ "Оптимум Фактор" статусу належного іпотекодержателя, а також інших матеріально-правових підстав позову не змінюють висновку про неналежність та неефективність обраного способу захисту. Оцінка цих доводів могла би мати значення лише за умови заявлення способу захисту, здатного забезпечити поновлення права Боржника.
76. Отже, самі по собі доводи скаржника про неповне дослідження судом апеляційної інстанції наведених ним обставин не свідчать про неправильність оскаржуваного судового рішення, оскільки такі доводи не спростовують висновку про обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту, який є самостійною підставою для відмови у позові.
77. Верховний Суд також відхиляє доводи скаржника про неврахування господарським судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №922/1134/17(922/2368/20), ухваленій за результатами розгляду спору між тими самими сторонами щодо тих самих об`єктів нерухомого майна та заявлених вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу і припинення права власності.
78. У зазначеній постанові Верховний Суд вирішував питання щодо належності цього спору до юрисдикції господарських судів та можливості його розгляду в межах справи про банкрутство Боржника. Верховний Суд дійшов висновку, що такий спір є спором щодо майна Боржника, а результати його вирішення можуть вплинути на склад ліквідаційної маси, що не є висновком про належність конкретного способу захисту, заявленого у цьому провадженні.
79. Отже, висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №922/1134/17(922/2368/20), не спростовують правильності висновку господарського суду апеляційної інстанції про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту та не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.
80. Крім того, як убачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, після направлення справи для вирішення питання щодо відкриття провадження позов у справі №922/1134/17(922/2368/20) ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.05.2021 було повернуто заявнику як неподаний, у зв`язку з чим спір по суті заявлених вимог у межах зазначеного провадження судами не розглядався.
81. Отже, наведені скаржником висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.02.2021 у справі №922/1134/17(922/2368/20), стосуються виключно питань юрисдикції спору та можливості його розгляду в межах справи про банкрутство і не містять висновків щодо належності та ефективності обраного способу захисту.
82. Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10.12.2019 у справі №925/698/16, від 21.05.2021 у справі №910/3425/20, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 23.12.2021 у справі №920/842/19, від 21.12.2022 у справі №914/2350/18(914/608/20), від 26.07.2022 у справі №913/266/20(914/2373/18), від 29.06.2022 у справі №913/266/20(711/10273/17) та від 29.06.2022 у справі №913/266/20(915/1388/16).
83. Наведені скаржником постанови Верховного Суду стосуються права заінтересованої особи на оспорювання правочинів, можливості поєднання вимоги про визнання правочину недійсним із вимогою про застосування наслідків недійсності, а також правового статусу ПАТ "Українська інноваційна компанія". Проте ці висновки не є висновками у подібних правовідносинах щодо визначального для цієї справи питання - чи забезпечує вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та припинення права власності набувачів повернення нерухомого майна до ліквідаційної маси Боржника. Тому вони не спростовують висновку апеляційного господарського суду про неналежність та неефективність обраного способу захисту, який є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
84. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
85. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови господарського суду апеляційної інстанції в оскарженій частині, - без змін. 
Судові витрати
86. У зв`язку з тим, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з касаційним переглядом справи, покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ліквідатора Дочірнього підприємства "Енвіжн-Холдинг" арбітражного керуючого Іванченко Анастасії Валеріївни залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2026 в оскаржуваній частині у справі №922/1134/17(922/722/22) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков