КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
18 червня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/10065/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва 
у складі судді Майстренка О. М.
від 04 березня 2026 року
у цивільній справі № 760/25542/25 Солом`янського районного суду міста Києва
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, теплової енергії, централізованого постачання гарячої води та постачання гарячої води в загальному розмірі 147 306,64 грн.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за надані послуги за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2025 року у розмірі 121 275 грн 63 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати із сплати судового збору у розмірі 2 492 грн 95 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до травня 2018 послуги з централізованого опалення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиті до травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 26 031 грн 01 коп., стягнення судового збору у розмірі 535 грн 05 коп. Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 542,00 грн покласти на відповідача.
Зазначає, що в матеріалах справи міститься детальний розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, нарахованої Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» до травня 2018 року на суму 26 031,01 грн. Зазначає, що вказане право вимоги перейшло до підприємства на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного з Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО». Звертає увагу на те, що на підтвердження цих обставин до позовної заяви було додано копію згаданого договору та додатки № 1 і № 2, які містять номер особового рахунку, суми боргу, прізвище, ім`я, по батькові відповідача та її адресу. Зазначає, що відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому законом порядку не відключався і жодних доказів щодо неотримання послуг до матеріалів справи не подавав. Зазначає, що принцип змагальності передбачає обов`язок доказування обставин сторонами, а обставина вважається доведеною за стандартом вірогідності доказів, як визначено в постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 201/6130/19. 
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є споживачем послуг за адресою проживання, яка під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання, а тому зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Встановивши, що відповідач своєчасно не сплачувала за надані послуги з 01.05.2018 по 31.07.2025, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з нарахованими інфляційними втратами, трьома відсотками річних та пенею в розмірі 121 275,63 грн. Водночас, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період до 01.05.2018 в сумі 26 031,01 гривні, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують обставини виникнення цього боргу. Встановивши, що позивачем не надано деталізованого розрахунку, за яким можна перевірити нарахування суми основного боргу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за вказаний минулий період, суд зазначив про недоведеність позовних вимог. Встановивши, що матеріали справи не містять доказів, які б беззаперечно підтверджували факт користування саме відповідачем послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води у цей час, суд відмовив у задоволенні вимог у цій частині.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з наступних підстав. 
Відповідно до положень статті 12 та статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, де кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У судовій практиці застосовується стандарт вірогідності доказів, відповідно до якого обставина вважається доведеною тоді, коли з урахуванням поданих доказів висновок про її існування є більш вірогідним, ніж протилежний (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 201/6130/19). 
Як убачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження позовних вимог у частині стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги надав Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладений між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємством «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». До вказаного договору позивачем долучено копії додатків № 1 та № 2, які містять інформацію про відступлене право вимоги щодо заборгованості за централізоване опалення у розмірі 9 091,19 грн та за централізоване постачання гарячої води у розмірі 12 316,62 грн за адресою: АДРЕСА_1 . 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Києва, у вказаній квартирі за адресою надання послуг зареєстровані відповідач ОСОБА_1 та троє неповнолітніх дітей, причому ОСОБА_1 зареєстрована за цією адресою з 19.12.2006. Тобто протягом усього заявленого позивачем періоду відповідач ОСОБА_1 постійно проживала у житловому приміщенні за адресою надання послу та є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг. Факт відкриття особового рахунку на іншу особу ( ОСОБА_2 ) за умови факту реєстрації місця постійного проживання відповідачки у цій квартирі протягом усього періоду утворення боргу не звільняє її від обов`язку оплатити фактично спожиті послуги, оскільки зобов`язання з оплати комунальних послуг виникає в силу закону безпосередньо з факту їхнього споживання членами сім`ї або зареєстрованими мешканцями житла. 
Колегія суддів зауважує, що відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву або апеляційну скаргу, не надала жодних заперечень проти здійснених нарахувань, не надала доказів на спростування факту отримання комунальних послуг у цей період.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц). Оскільки квартира відповідача під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання, а доказів відключення від мереж у встановленому законом порядку чи претензій щодо неналежної якості послуг суду надано не було, висновок про фактичне споживання послуг є більш вірогідним, ніж протилежний. За таких обставин, надання позивачем копії договору цесії та деталізованих додатків із зазначенням даних щодо заборгованості по особовому рахунку, який обліковується за квартирою АДРЕСА_2 , у якій проживає відповідачка із 2006 року, є достатньою підставою для визнання обставин виникнення заборгованості доведеними, зважаючи на повну процесуальну пасивність відповідача. 
Суд першої інстанції наведеного не врахував, письмовим доказам наданим позивачем належної правової оцінки не надав та помилково вказав на повну відсутність у матеріалах справи відомостей, які б підтверджували нарахування та виникнення боргу у сумі 9 091,19 грн за централізоване опалення та 12 316,62 грн за централізоване постачання гарячої.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання відповідачем обов`язку з оплати отриманих послуг призвело до порушення майнових прав позивача як надавача послуг та нового кредитора у зобов`язанні.
Розглядаючи вимоги в частині стягнення нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та пені, колегія суддів вважає, що позивачем надано помісячний розрахунок заборгованості, який враховує мораторій на нарахування упродовж 24.02.2022 - 31.12.2023. Розрахунок є арифметично правильним, підтверджує обсяг та структуру боргу, зокрема: сума основного боргу за централізоване опалення становить 9 091,19 грн, на яку нараховано 1 554,59 грн інфляційних втрат та 408,73 грн трьох відсотків річних; сума основного боргу за постачання гарячої води становить 12 316,62 грн, на яку нараховано 2 106,12 грн інфляційних втрат та 553,74 грн трьох відсотків річних. Загальна сума заборгованості за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 26 031,01 грн, є обґрунтованою та арифметично вірною.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог у сумі 26 031,01 грн є помилковим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права щодо оцінки доказів, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та у частині розподілу судових витрат та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог та нового розподілу судових витрат.
В іншій частині судове рішення не оскаржується, а відтак в апеляційному порядку не переглядається. 
Відповідно до статті 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. При поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 4 542 грн. Оскільки вимоги задовольняються в повному обсязі (з урахуванням апеляційного перегляду), зазначені сума підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2026 року у частині відмовлених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (ЄДРПОУ 40538421) заборгованість за послуги спожиті до 01 травня 2018 року у розмірі 26 031 грн 01 коп., що складається із:
- 9 091 грн 19 коп. заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення, 1 554 грн 59 коп. інфляційних втрат, 408 грн 73 коп. трьох відсотків річних, 
- 12 316 грн 62 коп. заборгованості за спожиті послуги постачання гарячої води, 2 106 грн 14 коп. інфляційних втрат та 553 грн 74 коп. трьох відсотків річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 23 червня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов