ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2211/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КО ТРАНС" до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "КО ТРАНС" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень №00010990704, №00011000704 від 28.01.2026.
В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «КО ТРАНС» (далі – ТОВ «КО ТРАНС», позивач) вказало про помилковість висновків Головного управління ДПС у Полтавській області (далі – ГУ ДПС, відповідач) про отримання фізичною особою ОСОБА_1 додаткового блага від позивача за операцією купівлі- продажу автомобіля у вигляді знижки вартості придбаного ОСОБА_1 в ТОВ «КО ТРАНС» легкового автомобіля. 
Так, щодо визначення звичайної ціни реалізованого позивачем на користь фізичної особи автомобіля та донарахування податку на доходи фізичних осіб із отриманого останнім додаткового блага, позивач наголошує, що обов`язок доказування рівня звичайної ціни покладається на контролюючий орган, припущення та довідкові інтернет-ресурси не є належним доказом ринкової вартості, а визначення ринкової ціни потребує належної експертної оцінки або застосування встановленої методики. 
В акті перевірки ГУ ДПС вказано, що експертного висновку щодо оцінки транспортного засобу Toyota HILUX до перевірки не надано і за даними бухгалтерського обліку реалізація транспортного засобу нижче балансової вартості не відбувалася.
Для визначення ціни реалізованого товару відповідачем був використаний калькулятор інтернет ресурсу auto.ria.com, що не є нормативно визначеним способом встановлення звичайної ціни. Такий ресурс не має статусу офіційного джерела доказів та не забезпечує дотримання вимог Національних стандартів оцінки. Отже, різниця 737045,32 грн є розрахунковою величиною, отриманою з неналежного джерела доказів, що суперечить статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, визначення звичайної ціни товару здійснене у неналежний спосіб і, відповідно, безпідставним та незаконним є визначення суми податку з доходів фізичних осіб (далі – ПДФО). 
Для застосування абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України відповідач повинен був довести не просто відмінність між договірною та умовно визначеною ним «ринковою» ціною, а саме факт надання конкретній фізичній особі індивідуальної знижки від звичайної ціни, повинно бути доведено, що існувала певна звичайна ціна продажу саме такого активу та що для цього покупця від неї було зроблено персоналізоване відступлення.
Крім того, застосування коефіцієнту за пунктом 164.5 ПК України є протиправним, адже ця норма стосується доходів у негрошовій формі: базою оподаткування в такому разі є вартість відповідного негрошового доходу, помножена на коефіцієнт. У спірній ситуації відчуження автомобіля відбулося за договором купівлі-продажу, за яким покупець сплатив грошові кошти.
ГУ ДПС 18.03.2026 до справи наданий відзив, за змістом якого відповідач проти задоволення позову заперечував. ГУ ДПС вказано про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «КО ТРАНС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.01.2019 по 31.03.2025, а також правильності нарахування та обчислення єдиного внеску за цей же період, за наслідками якої встановлено про реалізацію позивачем автомобіля Toyota HILUX 2.4 D-4D фізичній особі (засновнику ТОВ «КО ТРАНС» ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 ) по ціні нижче середньоринкової вартості тотожного транспортного засобу. Згідно калькулятора середньориночної вартості транспортних засобів на сайті auto.ria.com середня вартість автомобіля такого призначення, класу, робочого об`єму двигуна та іншими аналогічними характеристиками з відповідним роком випуску становить 1021038,12 грн, фактично товар реалізований за ціною 283992,8 грн. Різниця склала 737045,32 грн.
Тобто, фізична особа – ОСОБА_1 отримав дохід як додаткове благо у вигляді знижки вартості придбаного легкового автомобіля, чим порушено вимоги пп. «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України. Недоутримано податку на доходи фізичних осіб (з урахув. коеф-ту 2023 - 1,242236) в розмірі 164805,16 грн.
За наслідками встановленого порушення щодо реалізації транспортного засобу за заниженою ціною донараховано військовий збір в сумі 13733,76 грн.
В ході перевірки встановлено про наявність обставини, які в своїй сукупності свідчать про умисні, нерозумні та недобросовісні діяння ТОВ «КО ТРАНС» в частині неутримання ПДФО та військового збору з сум коштів, отриманих покупцем як додаткове благо при реалізації автомобіля фізичній особі.
ТОВ «КО ТРАНС» у відповіді на відзив, наданій до справи 24.03.2025 вказало, що ГУ ДПС не було наведено про наявність у позивача публічно встановленої ціни на спірний транспортний засіб; про продаж ідентичних чи співставних автомобілів іншим особам за вищою ціною; про рішення Товариства про надання саме цьому покупцю персональної знижки; про економічний розрахунок, який би відокремлював звичайну ціну від ціни договору не на рівні припущення, а на рівні доказу. Відповідно, ГУ ДПС не доведено правомірності визначення сум ПДФО з операції продажу автомобіля фізичній особі за ціною нижчою за визначену звичайну ціну. 
З відзиву вбачається, що фактично єдиною підставою для визначення «ринкової» вартості автомобіля стало посилання на калькулятор середньоринкової вартості на сайті auto.ria.com, за яким відповідач вивів суму 1021038,12 грн та різницю 737045,32 грн. При цьому відповідач не наводить жодного висновку суб`єкта оціночної діяльності, не ідентифікує конкретні співставні транспортні засоби, не доводить їх тотожність за пробігом, технічним станом, комплектацією, історією експлуатації, пошкодженнями, ремонтом та іншими ціновизначальними характеристиками.
За Податковим кодексом України звичайна ціна — це ціна товарів, визначена сторонами договору, якщо інше не доведено контролюючим органом. Отже, саме на відповідача покладено обов`язок спростувати договірну ціну належними доказами.
Посилання лише на довідковий інтернет-ресурс без належної методології не доводить, що саме договірна ціна у спірній операції не відповідала звичайній ціні у розумінні ПК України.
У зв`язку з цим висновок відповідача про нібито існування «дисконту» є не встановленим фактом, а припущенням, побудованим на неналежному джерелі інформації. В адміністративному судочинстві припущення не можуть підміняти належне доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
ГУ ДПС у запереченні на відповідь на відзив вказано про проведення, з метою визначення справедливої ринкової вартості автомобіля за умови непроведення платником оцінки його вартості, визначення ціни реалізованого автомобіля із використанням загальнодоступного інформаційного інтернет ресурсу AUTO.RIA.COM, який є найбільшим в Україні для купівлі та продажу нових і вживаних транспортних засобів. Дослідження проводилось на підставі таких параметрів: марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, тип палива, технічний стан, комплектація). За наслідками розрахунку із використанням калькулятора середньориночної вартості транспортних засобів на сайті auto.ria.com середня вартість автомобіля такого призначення, класу, робочого об`єму двигуна та іншими аналогічними характеристиками з відповідним роком випуску встановлена на рівні 1021038,12 грн, фактично товар реалізований за ціною 283992,8 грн. Різниця склала 737045,32 грн. Тобто, фізична особа – ОСОБА_1 отримав дохід як додаткове благо у вигляді знижки вартості придбаного легкового автомобіля, чим порушено вимоги пп. «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України. Недоутримано податку на доходи фізичних осіб (з урахув. коеф-ту 2023 - 1,242236) в розмірі 164805,16 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 закрите підготовче провадження у справі, призначена справа до судового розгляду по суті.
Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд встановив про відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.
Суд, вивчивши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи, встановив такі обставини. 
ТОВ «КО ТРАНС» зареєстроване як юридична особа 29.01.2019 №15691020000001005, код ЄДРПОУ 42780442, перебуває на податковому обліку як платник податків з 29.01.2019 №161619020713, індивідуальний податковий номер 427804416161.
ГУ ДПС у Полтавській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 ПК України, відповідно до наказу від 19.11.2025 № 3912-П, була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «КО ТРАНС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 29.01.2019 по 31.03.2025, а також правильності нарахування та обчислення єдиного внеску за цей же період. Перевірка проводилась з 20.11.2025 по 17.12.2025. Термін проведення перевірки продовжувався згідно наказу від 10.12.2025 №413 9-П на 10 робочих днів з 18.12.2025. Відповідно наказу від 23.07.2025 №2454-П перенесений термін проведення документальної планової виїзної перевірки. Наказом від 19.11.2025 №3912-П поновлений термін з 20.11.2025 року строком на 20 робочих днів.
За результатами перевірки ГУ ДПС складений акт від 07.01.2026 №134/16-31-07-04-02/42780442, у висновках якого зазначено про порушення ТОВ «КО ТРАНС» вимог абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, що, на думку контролюючого органу, призвело до заниження сум податку на доходи фізичних осіб на суму 164 805,16 грн (листопад 2023 року – 164805,16 грн).
Також зазначено про порушення п.п. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, пп. 1.1 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що, за висновками перевірки, спричинило заниження військового збору на суму 13733,76 грн (листопад 2023 року – 13733,76 грн).
На підставі акту перевірки 28.01.2026 ГУ ДПС у Полтавській області прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Д»: 
№00010990704, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (разом із штрафними санкціями та пенею) на суму 265607,22 грн;
№00011000704, яким збільшено грошове зобов`язання разом із штрафними санкціями) на суму 22 133,93 грн.
ТОВ «КО ТРАНС» не погодилось із податковими повідомленнями-рішеннями від 28.01.2026 №00010990704, від 28.01.2026 №00011000704, звернулось до суду із позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно по пункту 23.1 статті 23 ПК України базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування.
База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.
Відповідно до пп. 14.1.47 ПК України додаткове благо – це дохід, наданий платнику податку податковим агентом, який не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням трудових чи цивільно-правових зобов`язань. 
Поняття «звичайна ціна» установлене підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України як ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Відповідно до пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є:
162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;
162.1.1-1. фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання;
162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;
162.1.3. податковий агент.
Стаття 163. Об`єкт оподаткування
Об`єктом оподаткування резидента згідно пункту 163.1 статті 163 ПК України є:
163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;
163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Підпункт «е» пп. 164.2.17 ПК України передбачає включення до оподатковуваного доходу суми знижки звичайної ціни, індивідуально призначеної для платника.
Відповідно до положень підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 Кодексу. Ставка збору становить 1,5%, 5% з 01.01.2025 від об`єкта оподаткування, визначеного п.1.2 (пп.1.3 п. 16і підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).
В ході судового розгляду справи було встановлено про реалізацію ТОВ «КО ТРАНС» автомобіля Toyota HILUX 2.4 D-4D, 6 M/T, business, колір - білий глянець (040), 2019 року виготовлення, VIN НОМЕР_2 фізичній особі (засновнику ТОВ «КО ТРАНС» ОСОБА_1 за ціною 283992,8 грн, в т.ч. сума ПДВ 47332,13 грн, ціна без ПДВ 236 660,7 грн, дата виписки ПН 28.11.2023.
Взаємовідносини здійснено на підставі договорів купівлі-продажу від 22.11.2023 №22112023.
Відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення керувався положеннями підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, за яким податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб — юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента — юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до абзацу «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку.
Пунктом164.5 статті 164 ПК України передбачено, що під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайним;: цінами, правила визначення яких встановлено згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К= 100 : (100- Сп), де К - коефіцієнт, Сп - ставка податку для таких доходів на момент їх нарахування.
Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Кодексу).
В обґрунтування визначення ГУ ДПС вартості автомобіля від якої відповідачем встановлений факт реалізації за ціною нижче звичайної, відповідач послався на вимоги Постанови Кабінету міністрів України від 10.04.2013 року №403, за якою середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.
Відповідач визначив джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.
Суд зазначає, що Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоцикл мопедів, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб та підлягає застосуванню продавцями фізичними особами, а не юридичними. 
Про дане, зокрема, вказано Верховним Судом в Постанові від 09.07.2019 року у справі №826/15481/18.
Відповідач зазначає, що ТОВ «КО ТРАНС» експертного висновку щодо оцінки транспортного засобу Toyota HILUX до перевірки не надано і за даними бухгалтерського обліку реалізація транспортного засобу нижче балансової вартості не відбувалася.
З метою визначення справедливої ринкової вартості автомобіля ГУ ДПС визначення ціни реалізованого автомобіля проведене із використанням загальнодоступного інформаційного інтернет ресурсу AUTO.RIA.COM. Дослідження проводилось на підставі таких параметрів: марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, тип палива, технічний стан, комплектація). 
За наслідками розрахунку із використанням калькулятора середньориночної вартості транспортних засобів на сайті auto.ria.com середня вартість автомобіля такого призначення, класу, робочого об`єму двигуна та іншими аналогічними характеристиками з відповідним роком випуску встановлена відповідачем на рівні 1021038,12 грн, фактично товар реалізований за ціною 283992,8 грн. Різниця склала 737045,32 грн. Тобто, фізична особа – ОСОБА_1 отримав дохід як додаткове благо у вигляді знижки вартості придбаного легкового автомобіля, чим порушено вимоги пп. «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України. 
Суд зазначає, що поняття «звичайна ціна» визначене підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України як ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Отже, ціна господарської операції, яка визначена сторонами у договорі, за загальним правилом та допоки не доведено зворотнє, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.
Зі свого боку, ринковою ціною може бути: (1) договірна ціна за умови, що правочин відбувся на добровільній основі та обидві сторони є взаємно незалежними; (2) ціна, яка склалася на ринку ідентичних товарів у подібних економічних умовах.
Тому, особа, яка вважає, що платник податків здійснював продаж за цінами, нижчими за рівень ринкових цін, має право довести цю обставину, зважаючи на рівень ціни, яка склалася на ринку ідентичних товарів у подібних економічних умовах.
Отже, перед тим як досліджувати наявність чи відсутність у спірних операціях ділової мети, насамперед необхідно дослідити питання доведеності контролюючим органом того факту, що ціна реалізації платником податків самостійно виготовлених товарів не відповідає звичайним/ринковим цінам, що, своєю чергою, може бути підставою до донарахування бази оподаткування і, як наслідок, підставою висновків про заниження платником податкових зобов`язань.
Саме на цьому і наголошувалося у постановах Верховного Суду від 05.01.2021 у справі №200/1718/20-а, від 05.01.2021 у справі №160/6018/19, від 14.09.2022 у справі №200/12446/19-а, від 28.09.2022 у справі №200/14542/19-а, від 13.12.2022 у справі №200/4957/20-а, від 25.05.2023 у справі №200/465/21-а.
Узагальнюючи правові висновки, сформовані у зазначених постановах, Верховний Суд у постанові від 09.04.2025 у справі №320/3406/19 наголосив, що факт доведення реалізації самостійно виготовлених тoварів/пoслуг за цінами, які не відповідають ринкoвим, пoкладається на oсoбу, яка вважає, щo ціна тoварів (рoбіт, пoслуг), визначена стoрoнами дoгoвoру, не відпoвідає ринкoвим. Тoбтo, oбoв`язoк дoведення невідпoвіднoсті ціни дoгoвoру рівню звичайних цін пoкладається на контролюючий орган. Відсутність доказів звернення контролюючого органу до упoвнoваженoгo державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін.
Отже, ключовою проблемою цього спoру є питання дoведення відпoвіднoсті рівня договірних цін рівню ринкoвих цін та визначення суб`єкта, який несе тягар доказування факту невідповідності цін.
Верховний Суд звертає увагу, що у податковому законодавстві сформовано «презумпцію ринкової ціни угоди», відповідно до якої сформована договірними сторонами ціна буде вважатися ринковою, допоки її невідповідність не буде доведено у встановленому порядку.
Отже, сформульована у підпункті 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України презумпція ринкової ціни угоди може бути спростована особою, яка вважає рівень договірної ціни нижчим за ринковий, і саме ця особа (у спірному випадку - контролюючий орган) має довести невідповідність ціни договору рівню ринкових цін.
Єдиним винятком, що виключає правило презумпції ринкової ціни угоди, відповідно до підпункту 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 ПК України, є операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з критеріями контрольованих операцій (підпункт 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України) такими операціями є операції виключно з нерезидентами, тоді як спірні у цій справі правочини відбулися між резидентами України.
При цьому, з`ясування рівня звичайних цін має відбуватись відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватись уповноваженим державним органом.
Тому, відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення відповідачем процедури з`ясування рівня звичайних цін.
У листі ДФС України від 13.10.2016 №22286/6/99-99-15-03-02-15 зазначено, що для отримання переліку офіційних джерел, які містять інформацію про ринкові ціни (ціни, що склалися на ринку товарів/послуг), контролюючому органу необхідно звертатися до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, як до головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує, зокрема, формування та реалізацію державної цінової політики та формування державної політики з контролю за цінами та державних органів статистики.
Необхідність урахування саме офіційної інформації можна пояснити тим, що органи державної влади, які проводять статистичні дослідження та аналіз ринку, можуть надати узагальнену інформацію щодо середньої ціни продажу тих чи інших товарів усіма учасниками ринку.
Проте, у межах спірних правовідносин контролюючий орган застосував порівняльний аналіз, виходячи з ціни автомобіля, сформованої за допомогою калькулятора визначення ціни, розміщеного на інформаційному інтернет ресурсі AUTO.RIA.COM, що не може вважатися об`єктивним способом визначення відповідності договірних цін ринковим.
З урахуванням того що тягар дoказування невідповідності договірних цін рівню ринкових пoкладається саме на кoнтрoлюючий oрган, саме відповідач, у разі виникнення сумнівів щодо відповідності визначених у договорі цін рівню ринкових має право звернутися до уповноважених державних органів за інформацією про рівень ринкових цін.
У разі підтвердження на підставі наданої уповноваженими органами інформації невідповідності цін, що визначені сторонами у договорі, рівню ринкових, можна буде уважати, що контролюючий орган довів належним чином те, що платник податку здійснив реалізацію самостійно вироблених товарів за цінами нижчими, ніж ринкові. До того ж, встановлення такого факту є підставою для збільшення бази оподаткування та донарахування податкових зобов`язань, якщо платник податків не доведе наявність ділової мети продажу товарів за зниженими цінами.
Тобто, платник податку повинен довести причини формування цін, які не відповідають рівню ринкових, надаючи відповідні докази на підтвердження визначеної цінової політики у контексті наявності певних екoнoмічних вигoд лише після того, коли податковий орган у належний спосіб встановить, що договірна ціна дійсно не відповідає ринковій.
Вказаний правовий висновок був викладений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 у справі № 200/773/20-а, у постанові від 09.04.2025 у справі №320/3406/19.
За вказаного, суд доходить висновку про визначення відповідачем ціни реалізованого товару за використання джерела, що не має статусу офіційного і, відповідно, не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством, а сума, що стала базою оподаткування ПДФО та військового збору, вирахувана ГУ ДПС як різниця між ціною договору і ціною, визначеною відповідачем в розмірі 737045,32 грн є розрахунковою величиною, отриманою з неналежного джерела доказів, що суперечить статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи вказане, висновок ГУ ДПС про отримання фізичною особою ОСОБА_1 додаткового блага від позивача за операцією купівлі - продажу автомобіля у вигляді знижки вартості придбаного ОСОБА_1 в ТОВ «КО ТРАНС» легкового автомобіля є безпідставним та необґрунтованим, а твердження відповідача про порушення ТОВ «КО ТРАНС» вимог пп. «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України неправильним.
За обставин визначення ГУ ДПС звичайної ціни товару у неналежний спосіб, безпідставним та незаконним є визначення суми ПДФО (з урахув. коеф-ту 2023 - 1,242236) в розмірі 164805,16 грн та суми військового збору в розмірі 13733,76 грн.
Враховуючи викладене, податкові повідомлення-рішення від 28.01.2026 №00010990704 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (разом із штрафними санкціями та пенею) на суму 265607,22 грн та від 28.01.2026 №00011000704 про збільшення грошового зобов`язання разом із штрафними санкціями) по військовому збору на суму 22 133,93 грн є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даній справі відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності своїх рішень, не довів їх законності та обґрунтованості, отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «КО ТРАНС».
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 4316,12 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КО ТРАНС" (вул. Благодатна, 8, оф. 1, с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 39701, код ЄДРПОУ 42780442) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 44057192) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 січня 2026 року №00010990704, від 28 року 2026 року №00011000704. 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КО ТРАНС" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору в сумі 4316,12 (чотири тисячі триста шістнадцять гривень дванадцять копійок) грн. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва