ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 873/52/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К. М.- головуючого, Жукова С. В., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.
за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» - Бонтлаба В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства «Стоянова І.С.»

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026

за заявою Фермерського господарства «Стоянова І.С.»
про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

у справі № 873/52/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро»
про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 24.06.2022 
у третейській справі № 11/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро»
до Фермерського господарства «Стоянова І.С.»
про стягнення донарахованого розміру грошових коштів у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань, -

ВСТАНОВИВ:
08.06.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Нор-Ест Агро» (далі - Товариство, позивач) звернулося до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі - Третейський суд) з позовом про стягнення з Фермерського господарства «Стоянова І.С.» (далі - Господарство, відповідач) донарахованого розміру грошових коштів (пені, відсотків річних та інфляційних втрат) у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання за договорами купівлі-продажу від 12.03.2020 №37/20/60 та від 26.03.2020 № 63/20/60.
Рішенням Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі № 11/22 позов задоволено частково; стягнуто з Господарства на користь Товариства донарахований розмір грошових коштів у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу № 37/20/60 від 12.03.2020 та № 63/20/66 від 26.03.2020 у сумі 409681,26 грн, а також третейський збір у сумі 4 496,81 грн.
Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду із заявою, у якій просило видати наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22 та стягнути з Господарства судовий збір за видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, сплачений Товариством у розмірі 1 240,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №873/70/22, заяву Товариства задоволено та постановлено видати наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 у cправі №873/70/22, залишеною без змін постановою Верховного Суду 22.11.2022, відмовлено у задоволенні заяви Господарства про скасування рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі №11/22 та залишено вказане рішення третейського суду без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 заяву Товариства про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22 задоволено. Видано наказ на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22. Стягнуто з Господарства на користь Товариства донарахований розмір грошових коштів у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу №37/20/60 від 12.03.2020, договором купівлі-продажу №63/20/66 від 26.03.2020 у сумі 409 681,26 грн, третейський збір у сумі 4 496,81 грн, судовий збір за розгляд заяви про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду у сумі 1 240,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 заяву представника Товариства адвоката Василя Бонтлаба про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Господарства на користь Товариства 10 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в межах справи № 873/52/22 за заявою Товариства про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі № 11/22. В решті вимог заяви відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22.02.2023 апеляційну скаргу Господарства залишено без задоволення; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі № 873/52/22 залишено без змін.
Додатковою постановою Верховного Суду від 08.03.2023 заяву Товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №873/52/22 задоволено частково. Стягнуто з Господарства на користь Товариства 5 300,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. У задоволенні заяви Товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині відмовлено. Видачу наказу доручено Північному апеляційному господарському суду.
16.03.2023 на виконання вказаних вище ухвал Північного апеляційного господарського суду та додаткової постанови Верховного Суду видано відповідні накази.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2023 скаргу Товариства на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. у виконавчому провадженні №71394339 (зведене виконавче провадження №71395168) щодо примусового виконання наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 по справі №873/52/22, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71394339 (зведене виконавче провадження №71395168) щодо примусового виконання наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №873/52/22 з урахуванням норм та положень Закону України «Про виконавче провадження».
Додатковою ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 заяву представника Товариства адвоката Василя Бонтлаба про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. на користь Товариства 3 125,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2024 скаргу Товариства на бездіяльність державного виконавця ВПВР управління ЗПВР в Одеській області Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. у виконавчих провадженнях №75085046, №75085109, №75085080, №75085190 та №75085152 щодо примусового виконання наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №873/52/22 задоволено частково.
Додатковою ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 заяву представника Товариства адвоката Василя Бонтлаба вих. №08-1/11 від 08.11.2024 задоволено частково. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Товариства 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Короткий зміст поданої заяви
15.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Господарства (заявник) надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявник вважає, що Третейський суд допустив грубе порушення процесуального законодавства, в результаті чого з Господарства було безпідставно стягнуто неіснуючу заборгованість, що і було встановлено Господарським судом Одеської області під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство Господарства.
На обґрунтування поданої заяви Господарство зазначає, що Товариство (кредитор) звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Господарства, посилаючись на заборгованість останнього у розмірі 456 918, 57 грн та на положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2026 заяву Товариства було прийнято та призначено до розгляду, справі присвоєно №916/136/26.
З метою повного, всебічного та неупередженого розгляду справи та з`ясування всіх обставин стосовно наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство Господарства Господарський суд Одеської області ухвалою від 11.02.2026 зобов`язав кредитора надати: уточнення до заяви про відкриття провадження у справі з урахуванням положень частини третьої статті 34 КУзПБ щодо зазначення основного боргу та розрахунку неустойки (штрафу, пені); документи, що підтверджують заявлені грошові вимоги до боржника (договори, додатки, бухгалтерські документи та інші).
На виконання вказаної ухвали Товариство надало письмові пояснення, у яких повторно зазначило, що вимоги кредитора до боржника підтверджені судовими рішеннями, про які було зазначено у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство. Інших доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості Господарства перед Товариством до господарського суду не надано. Пояснень щодо викладених у відзиві боржником обставин щодо погашення заборгованості за договорами №37/20/60 від 12.03.2020 та №63/20/66 від 26.03.2020 та неправомірності нарахування 30% річних, інфляційних втрат та пені за період з 16.02.2021 по 22.05.2022 на грошові зобов`язання за договорами №37/20/60 від 12.03.2020 та №63/20/66 від 26.03.2020, які були фактично виконані, до господарського суду не надано.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2026 у справі №916/136/26 відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Господарства за заявою Товариства.
Досліджуючи питання наявності у Товариства грошових вимог до Господарства станом на 2026 рік, суд встановив, що суми основного зобов`язання за договорами №37/20/60 від 12.03.2020 та №63/20/66 від 26.03.2020 були повністю погашені у жовтні 2021 року, а саме 13.10.2021 за договором №37/20/60 від 12.03.2020 та 20.10.2021 за Договором №63/20/66 від 26.03.2020. З наданих суду боржником доказів вбачається, що погашення зобов`язань за вказаними договорами відбувалось частинами, а саме:
1) за договором №37/20/60 від 12.03.2020 сума заборгованості за поставлений товар складала 630 154, 72 грн, яку було погашено: 24.05.2021 на суму 30 154,72 грн (платіжне доручення №769 від 16.07.2021); 16.07.2021 на суму 30 000,00 грн (платіжне доручення №1 від 16.07.2021); 13.10.2021 на суму 567 173,71 грн (платіжне доручення №14 від 13.10.2021). Також, з банківських рахунків Господарства у примусовому порядку було стягнуто суму 2 826,29 грн (меморіальний ордер №L0721TBXKT від 21.07.2021 на суму 1 517,50 грн, платіжне доручення №65941433 від 28.07.2021 на суму 898,78 грн, меморіальний ордер №L0728R9MPU від 28.07.2021 на суму 410,01 грн);
2) за договором №63/20/55 від 26.03.2020 сума заборгованості за поставлений товар складала 119 845, 28 грн, яку було погашено: 16.07.2021 на суму 19 845,28 грн (платіжне доручення №1 від 16.07.2021); 20.10.2021 на суму 100 000,00 грн (платіжне доручення №18 від 20.10.2021).
Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що з наданих боржником доказів вбачається, що основне зобов`язання за договорами №37/20/60 від 12.03.2020 та №63/20/55 від 26.03.2020 станом на дату нарахувань пені, 30% річних та інфляційних втрат, які були нараховані кредитором та стягнуті рішенням Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22, було відсутнє.
Суд констатував, що у такий спосіб боржник заявляє, що вказані нарахування кредитора, що відображені у рішенні Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22, суперечать дійсним обставинами щодо розрахунку між кредитором та боржником за вказаними договорами у спірний період. Доказів на спростування вказаних боржником обставин кредитор до господарського суду не надав.
Також господарський суд зазначив, що кредитор не надав суду доказів, що підтверджують наявність та розмір невиконаного грошового зобов`язання боржника перед кредитором у сумі 194 003,27 грн 30% річних, 108 471,70 грн інфляційних втрат та 107 206,29 грн пені, нарахованих за період з 16.02.2021 по 22.05.2022 на суму основного боргу за договорами №37/20/60 від 12.03.2020 та №63/20/55 від 26.03.2020.
Пославшись на те, що відсутність належного розрахунку тих вимог, що їх наводить ініціюючий кредитор у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство та доказів його обґрунтування виключає можливість відкриття провадження у справі про банкрутство, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство Господарства за заявою Товариства.
Господарство вважає, що Третейський суд допустив грубе порушення процесуального законодавства, в результаті чого з Господарства було безпідставно стягнуто неіснуючу заборгованість, що і було встановлено господарським судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство Господарства.
Таким чином, враховуючи позбавлення Господарства права на захист у третейському суді, подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, за умови відсутності законодавчо визначеної можливості оскарження по суті рішення третейського суду, є єдиним можливим шляхом для захисту порушеного права боржника та припинення позбавлення активів фермерського господарства на підставі незаконного рішення Третейського суду за допомогою важелів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст заперечень на подану заяву
Товариство надало заперечення щодо заяви Господарства про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у якому просило у задоволенні цієї заяви відмовити.
За змістом поданих заперечень Товариство вважає, що Господарство не надало жодного належного та допустимого доказу того, що наказ Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №873/52/22, виданий на примусове виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду по справі №873/52/22 від 25.01.2023 та постанови Верховного Суду у справі №873/52/22 від 22.02.2023, є таким, що не підлягає виконанню на підставі статті 328 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
На думку Товариства, Господарство, посилаючись на порушення своїх прав судами, фактично намагається повторно ініціювати факт здійснення перегляду судових рішень, які набрали чинності, замовчує перед судом обставини справи №873/52/22 та справи №873/70/22 (підтверджують зовсім протилежне) з урахуванням набранням чинності як ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №873/70/22 від 29.09.2022, так і постановою Верховного Суду у справі №873/70/22 від 22.11.2022.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів ФГ «Стоянова І.С.» та їх відображення у зазначеній вище відповідній заяві, Товариство вважає, що Північний апеляційний господарський суд правомірно здійснив видачу наказу від 16.03.2023 у справі №873/52/22 , тому жодної помилки не було раніше та й не існує на сьогодні у видачі спірного виконавчого документу.
Щодо посилань Господарства на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.03.2026 у справі №916/136/26 Товариство зауважило на тому, що суд не надавав та не міг надавати матеріальну оцінку існуванню у боржника обов`язку сплатити кошти на користь стягувача (оскільки це напряму суперечило би численним судовим рішенням у межах справ №873/52/22 та №873/70/22), а лише вказував на те, що із процесуальних підстав кредитор не подав доказів підтвердження безспірності заявленого розміру коштів із врахуванням того факту, що рішення третейського суду не може мати преюдиційного значення у справі про банкрутство.
З наведеного Товариство робить висновок, що ухвалою суду від 13.03.2026 у справі №916/136/26 не було встановлено жодного факту та обставин, які визначали би та/або вказували на неправомірність винесення виконавчого документа у межах справи №873/52/22, а також відсутності обов`язку його виконання та визнання зобов`язання припиненим.
Товариство просило врахувати, що заява Господарства про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, спрямована не на захист прав заявника із врахуванням положень статті 328 ГПК України, а на уникнення та ухилення від виконання законного судового рішення, що у свою чергу є проявом зловживання боржником процесуальними правами.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі №873/52/22 відмовлено у задоволенні заяви Господарства про визнання такими, що не підлягають виконанню, наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, виданих у справі № 873/52/22 на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі № 11/22.
Ухвала суду мотивована відсутністю передбачених статтею 238 ГПК України підстав для визнання виконавчих документів (наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, виданих у справі №873/52/22 на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі №11/22) такими, що не підлягають виконанню.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Господарство подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просило ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі № 873/52/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати накази Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, видані на примусове виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі №873/52/22, такими, що не підлягають виконанню.
Апеляційну скаргу заявник мотивував тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що полягають у залишенні поза увагою таких фактичних обставин справи:
- Господарство звернулось до суду з заявою про визнання виконавчого документа (наказу) таким, що не підлягає виконанню, з огляду на встановлену Господарським судом Одеської області в ухвалі від 13.03.2026 у справі № 916/136/26 відсутність грошових вимог стягувача до боржника. Вказана ухвала, на переконання заявника є преюдиційною до спірниих правовідносин на підставі статті 75 ГПК України;
- неможливість оскарження рішення третейського суду в апеляційному порядку по суті спору та недопущення Господарства до розгляду справи третейським судом;
- Третейським судом було допущено грубе порушення процесуального законодавства, яке не надало можливості заявнику захистити свої права в судовому порядку, в результаті чого з Господарства було безпідставно стягнуто неіснуючу заборгованість, що і було встановлено Господарським судом Одеської області під час вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство Господарства.
- ураховуючи позбавлення права на захист у третейському суді, подання вказаної заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, за умови відсутності законодавчо визначеної можливості оскарження по суті рішення третейського суду, є єдиним можливим шляхом для захисту порушеного права заявника та припинення позбавлення активів фермерського господарства на підставі незаконного рішення третейського суду за допомогою важелів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Товариство подало відзив, у якому просило залишити апеляційну скаргу Господарства без задоволення з викладених у відзиві підстав, а оскаржувану ухвалу Північного апеляційного господарського суду залишити без змін як законну та обґрунтовану.
За змістом викладених у відзиві доводів Товариство спростовує доводи апеляційної скарги серед іншого таким:
- Господарство, на виконання вимог статей 13, 74, 76-78, 86 ГПК України, не надало жодного належного та допустимого доказу на предмет того, що оскаржувана ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі № 873/52/22 підлягає скасуванню та наказ Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі на загальну суму 409 681,26 грн, виданий на примусове виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 та постанови Верховного Суду від 22.02.2023, слід визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню;
- зміст та обґрунтування доводів апеляційної скарги Господарства виходять за межі та не стосуються сутності спору як у третейській справі №11/22, так і у справі № 873/52/22 за заявою Господарства про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
- заява Господарства про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, спрямована не на захист прав заявника із врахуванням положення статті 328 ГПК України, а на уникнення та ухилення від виконання законного судового рішення відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 у справі №873/52/22, що, у свою чергу, є проявом зловживання боржником процесуальними правами.
Апеляційне провадження
04.05.2026 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла апеляційна скарга Господарства.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.05.2026 для розгляду апеляційної скарги у цій справі визначено склад колегії суддів: Огороднік К. М. - головуючий, Пєсков В. Г., Жуков С. В.
Ухвалою Верховного Суду від 07.05.2026 апеляційну скаргу Господарства залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07.05.2026 до касаційного суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою від 13.05.2026 Верховний Суд серед іншого відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Господарства на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі № 873/52/22, призначив скаргу до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2026 о 11:30; витребував матеріали справи № 873/52/22 та матеріали третейської справи №11/22.
25.05.2026 супровідним листом Третейського суду від 22.05.2026 № 26/2026 до Верховного Суду надійшла третейська справа № 11/22 в одному томі. 
28.05.2026 супровідним листом Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 № 873/52/22/92/26 до Верховного Суду надійшла справа №873/52/22 у восьми томах.
Ухвалою від 01.06.2026 Верховний Суд задовольнив заяви Товариства та Господарства про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Судове засідання 03.06.2026 відбулось у режимі відеоконференції за участю представника Товариства, який надав пояснення щодо суті вимог та доводів апеляційної скарги. Представник Господарства в засіданні суду 03.06.2026 до відеоконференцзв`язку не приєднався, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Оскільки явка представників сторін у судове засідання з розгляду апеляційної скарги не визнавалася обов`язковою судом, а ризик технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву (частина п`ята статті 197 ГПК України), колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги Господарства по суті у судовому засіданні за відсутності повноважного представника скаржника. 
Позиція Верховного Суду
За правилами пункту 11 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.
Згідно з частиною другої статті 24 ГПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.
За змістом частини другої статті 25 ГПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних господарських судів, ухвалені ними як судами першої інстанції. Аналогічна норма міститься в частині другій статті 253 цього Кодексу. 
Отже, Верховний Суд як суд апеляційної інстанції переглядає в апеляційному порядку судові рішення у тих справах, які апеляційні господарські суди розглядають як суди першої інстанції.
Предметом судового розгляду у цій справі є заява боржника про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
У цій справі за результатом розгляду вказаної заяви боржника Північним апеляційним господарським судом як судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу від 23.04.2026, відтак така підлягає перегляду Верховним Судом саме в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Як зазначалось, предметом судового розгляду у цій справі є заява боржника про визнання виконавчого документа (наказу господарського суду, виданого на примусове виконання рішення третейського суду) таким, що не підлягає виконанню.
За змістом абзацу першого частини першої статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника, зокрема, визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Частиною другою статті 328 ГПК України унормовано, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що процесуальне законодавство передбачає дві групи підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а саме: 1) помилкове видання виконавчого документа; 2) відсутність обов`язку боржника.
Звідси підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); якщо виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09.09.2021 у справі № 824/67/20 та від 09.06.2022 у справі № 2-118/2001.
Зі змісту частини другої статті 328 ГПК України вбачається, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. 
Щодо процесуально-правових підстав колегія суддів вважає за необхідне звернутися до висновків про застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 у справі № 913/355/24 та відповідно до яких помилка, допущена при видачі виконавчого документа, може стосуватися дефектів його форми чи змісту, зокрема: суд неправильно зазначив інформацію про стягувача чи боржника; резолютивну частину судового рішення перенесено у виконавчий лист з помилками, внаслідок цього обсяг обов`язків, що покладено на боржника, зменшено чи збільшено або й зовсім змінено; немає всіх необхідних реквізитів виконавчого документа. При цьому суд наділений компетенцією: виправити таку помилку за заявою стягувача або боржника; визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Втім, з аналізу доводів заяви боржника у цій справі слідує, що підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заявник вважає не помилкову видачу наказу, а відсутність зобов`язань зі сплати боргу за поставлений товар за договорами купівлі-продажу № 37/20/60 від 12.03.2020 та № 63/20/55 від 26.03.2020, який [борг] було стягнутого рішенням Третейського суду, на примусове виконання якого господарським судом й видано відповідний наказ.
Наведені обставини щодо припинення матеріального обов`язку боржника з підстав погашення відповідних зобов`язань, на думку заявника, встановлено Господарським судом Одеської області в ухвалі від 03.03.2026 у справі №916/136/26, якою відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство Господарства за заявою Товариства. 
Разом з тим Верховний Суд зазначає, що Північним апеляційним господарським судом в оскаржуваній ухвалі було встановлено, що у третейській справі №11/22 Третейський суд розглянув вимоги Товариства про стягнення з Господарства донарахованого розміру грошових коштів (пені, відсотків річних та інфляційних втрат) у зв`язку з неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання за договорами купівлі-продажу № 37/20/60 від 12.03.2020 та №63/20/60 від 26.03.2020, а не основного боргу за цими договорами, про сплату якого у жовтні 2021 року стверджує Господарство у заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Більше того, судова колегія акцентує, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди», є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п`ятою статті 55 Конституції України.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Зазначена норма кореспондується у частині надання відповідних гарантій зі статтею 55 Конституції України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 1-рп/2008 розтлумачив, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п`ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).
Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004).
Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі «Девір проти Бельгії» від 27.02.1980).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання на підставі норм статей 525, 526 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.
Стаття 57 Закону України «Про третейські суди» передбачає, що рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». 
З матеріалів цієї справи судом встановлено, що рішенням Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі № 11/22 позов Товариства було задоволено частково, стягнуто з Господарства на користь Товариства грошові кошти у сумі 409 681,26 грн, а також третейський збір у сумі 4 496,81 грн.
Зазначене рішення Третейського суду оскаржувалось боржником у встановленому законом порядку, однак ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №873/70/22, у задоволенні заяви Господарства про скасування рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі №11/22 відмовлено, а означене рішення залишено без змін.
При цьому у цій справі № 873/52/22 предметом розгляду була заява Товариства про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22.
Під час розгляду вказаної заяви Північний апеляційний господарський суд своєю ухвалою від 10.08.2022 зупиняв провадження у справі № 873/52/22 до набрання законної сили ухвалою суду у справі № 873/70/22, у якій розглядалася заява ФГ «Стоянова С.І.» про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24.06.2022 у третейській справі №11/22.
У подальшому, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 873/70/22, було задоволено заяву Товариства про видачу наказу на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у справі №11/22 та постановлено видати відповідний наказ.
Наведені обставини ніким із учасників процесу не спростовані.
Отже, станом на час розгляду заяви боржника про визнання виконавчого документа (наказу господарського суду, виданого на примусове виконання рішення третейського суду) таким, що не підлягає виконанню, рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі № 11/22 та ухвала Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 про видачу наказу на примусове виконання означеного рішення не скасовані компетентним судом, а доказів погашення стягнутої цим рішенням заборгованості саме після його ухвалення заявником не надано, що не спростовано й доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд в оскаржуваній ухвалі від 23.04.2026 дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявником наявності у спірних правовідносинах визначених статтею 238 ГПК України підстав для визнання відповідних виконавчих документів (наказів Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026, виданих у справі №873/52/22 на примусове виконання рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі №11/22) такими, що не підлягають виконанню.
Ураховуючи викладене, посилання боржника в апеляційній скарзі на те, що встановлені Господарським судом Одеської області в ухвалі від 13.03.2026 у справі № 916/136/26 обставини щодо необґрунтованості заявлених Товариством грошових вимог до Господарства є преюдиційними до спірних правовідносин, Касаційний господарський суд відхиляє, оскільки господарським судом у мотивах зазначеної ухвали не спростовано чинності та остаточності рішення Третейського суду від 24.06.2022 у третейській справі №11/22.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведені процесуальні норми та викладені вище мотиви, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи скаржника не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у цій справі відсутні. 
Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 25, 240, 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Стоянова І.С.» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі № 873/52/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 
Судді С. В. Жуков
В. Г. Пєсков