КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2026 року справа №320/19529/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просить суд:
1. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ: 22933548) яка полягала в незарахуванні до мого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце державної реєстрації: АДРЕСА_1 , стажу для обчислення пенсійної виплати наступних періодів: з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року та з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року на підставі моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 – неправомірною;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ: 22933548) зарахувати до мого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце державної реєстрації: АДРЕСА_1 , стажу наступні періоди з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року та з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року на підставі моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 , провести, у зв`язку з цим, перерахунок моєї пенсії та відповідні виплати з 04.03.2022 року.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що не несе відповідальності за порядок ведення трудової книжки, це є обов`язком роботодавців, тому на Позивача не можуть бути покладені негативні наслідки недотримання роботодавцями вимог щодо правильності заповнення трудової книжки та виправлення помилок у ній.
Від відповідачів надійшли відзиви доводи в яких зводились до змісту рішення про відмову в зарахуванні стажу без спростування доводів позивача вказаних в позовній заяві.
Дослідиши обставини справи та оцінивши доводи сторін суд зазначає наступне.
В січні 2025 року позивачка звернулася до Відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з метою отримання інформації про порядок обчислення моєї пенсійної виплати. Де фахівцем відділу було повідомлено, що до стажу позивачки для обчислення пенсії не було зараховано (підтверджено) період стажу з 01.06.1987 року по 03.04.1995 року на підставі трудової книжки серії НОМЕР_2 , а саме записи №11-15.
У зв`язку з чим, 18.02.2025 року позивачка звернулася до Відповідача з відповідною заявою в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» в якій просила:
1) роз`яснити правову підставу у зв`язку з якою до мого стажу не було зараховано період з 01.06.1987 року по 03.04.1995 року на підставі моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 ;
2) надати виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії, про періоди страхового стажу та заробітної плати станом на 01.02.2025 року.
В березні 2025 року позивачка отримала відповідь на свою заяву (лист Відповідача від 06.03.2025 року №5875-5798/Х-02/8-1000/25) яким було повідомлено, що до стажу згідно моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 не було зараховано наступні періоди:
- з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року, оскільки неможливо прочитати печатку при звільненні з роботи, що є порушенням Інструкції №58;
- з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року, оскільки виправлення в наказі про звільнення з роботи, що є порушенням Інструкції №58.
На час здійснення запису про звільнення (30.12.1988 року) була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 р. № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 р. № 252). В п. 4.1 якої зазначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Відповідач некоректно застосовує нормативно-правовий акт, який регулює дані правові відносини, а саме Інструкцію №58, яка набрала чинності лише 29.07.1993 року. Крім того, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 р. № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 р. № 252) не містить жодних нормативів щодо чіткості відбитку печатки на записі про звільнення, вона лише містить вимогу щодо наявності відбитку печатки підприємства чи відділу кадрів. Запис про звільнення №12 в моїй трудовій книжці виконано у чіткій відповідності до чинної на той час Інструкції, він містить всі передбачені інструкцією реквізити.
Щодо запису в трудовій книжці №15 Відповідач зазначає, що є виправлення в номері наказу про звільнення. З доданої трудової книжки вбачається, що номер наказу не містить виправлень, він лише більш чітко наведений
П. 2.6 Інструкції №58 містить наступне положення: «у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Тобто, відповідальність за ведення трудових книжок працівників покладена на уповноважених посадових осіб роботодавця, працівник неуповноважений проводити зазначені дії, а тому нести відповідальність не може.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закону №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі за текстом - Закон №1788-XII). 
Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї статті Кодексу сформована, зокрема у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 677/535/16-а, від 26 червня 2019 року у справі № 316/104/16-а (2-а/316/22/16), від 30 вересня 2019 року у справі № 442/168/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 376/1419/16-а, від 04 березня 2020 року у справі № 212/510/17-а(2-а/212/77/17), від 31 березня 2020 року у справі № 199/2552/17(2-а/199/115/17), від 23 червня 2020 року у справі № 761/23187/16-а та від 10 січня 2024 року у справі № 280/4284/22.
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у ній. При цьому значення трудової книжки як основного документа, що підтверджує стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Отже, правова норма статті 62 вказаного Закону, передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.
Аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що для обчислення пенсії за даними трудової книжки необхідна наявність в ній відомостей щодо стажу роботи.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового (трудового) стажу.
Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно із ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи з аналізу зазначених норм вбачається, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637.
Подібний підхід викладений Верховним Судом, зокрема у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 676/1433/17, від 04 березня 2020 року у справі №155/1180/17 та від 27 липня 2022 року у справі № 620/3754/18.
Однак, записи у трудовій книжці позивачки, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт її роботи у спірні періоди.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
При цьому, потрібно звернути увагу, що підставою для зарахування до стажу певного періоду є належним чином виконаний запис в трудовій книжці. Не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки не може слугувати відмовою в зарахуванні певного періоду стажу. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.
Тобто, виходячи з викладеного вище, територіальний орган пенсійного фонду має право не зарахувати до стажу певний період лише у випадку обґрунтованих сумнівів у достовірності певних записів. І тільки у цьому разі останній має право вимагати від особи додаткові документи (в тому числі уточнюючі довідки).
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.01.2025 р. у справі № 300/8132/23.
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, Відповідачем по відношенню до позивачки було вчинено протиправну бездіяльність, яка полягала в незарахуванні до її стажу для обчислення пенсійної виплати наступних періодів: з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року та з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року на підставі трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Порушені права та інтереси позивачки підлягають поновленню шляхом зобов`язання Відповідача зарахувати до стажу позивачки наступні періоди з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року та з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року на підставі трудової книжки серії НОМЕР_2 , провести, у зв`язку з цим, перерахунок пенсії позивачки та відповідні виплати з 04.03.2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ: 22933548) яка полягала в незарахуванні до мого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце державної реєстрації: АДРЕСА_1 , стажу для обчислення пенсійної виплати наступних періодів: з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року та з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року на підставі моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 – неправомірною;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ: 22933548) зарахувати до мого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце державної реєстрації: АДРЕСА_1 , стажу наступні періоди з 01.06.1987 року по 30.12.1988 року та з 02.01.1989 року по 30.04.1995 року на підставі моєї трудової книжки серії НОМЕР_2 , провести, у зв`язку з цим, перерахунок моєї пенсії та відповідні виплати з 04.03.2022 року.
4. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.