ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/6294/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25 (суддя Фещенко Ю.В.)
за позовом Кіровоградського обласного центру зайнятості 
до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 
про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, у розмірі 97 511,94 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Кіровоградський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виплачену допомогу по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, у розмірі 97 511 грн. 94 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виплачена ОСОБА_1 в період з 10.01.2020 по 03.01.2021 допомога по безробіттю підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 позовні вимоги Кіровоградського обласного центру зайнятості до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, у розмірі 97 511 грн. 94 коп. — задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Кіровоградського обласного центру зайнятості 97 511 грн. 94 коп. виплаченої допомоги по безробіттю, у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, та 2 422 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника начальника відділу персоналу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 28.12.2019 у зв`язку з ліквідацією державного органу, після чого з 03.01.2020 по 20.01.2021 перебувала на обліку як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю за період з 10.01.2020 по 03.01.2021 у загальному розмірі 97 511 грн. 94 коп. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі № 340/197/20 ОСОБА_1 поновлено на посаді у Південному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса), яке на виконання цього рішення видало наказ № 296-к від 16.01.2024 про поновлення ОСОБА_1 . Суд першої інстанції, посилаючись на частину 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», дійшов висновку, що виплачена допомога по безробіттю підлягає стягненню з відповідача як роботодавця (правонаступника роботодавця) безробітного, поновленого на роботі за рішенням суду. Суд відхилив доводи відповідача щодо подвійного стягнення коштів, зазначивши, що допомога по безробіттю та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу є різними видами відповідальності, які мають різні правові підстави застосування. Також суд визнав Кіровоградський обласний центр зайнятості належним позивачем як правонаступника Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості, реорганізованого шляхом приєднання.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі — апелянт) подало апеляційну скаргу, в якій просить: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25 скасувати у повному обсязі; постановити нове рішення, яким у задоволенні позову Кіровоградського обласного центру зайнятості до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення 97 511,94 грн — відмовити повністю.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції зазначає, що у разі визнання судом звільнення незаконним вважається, що працівник не припиняв своєї роботи і продовжував перебувати у трудових відносинах, а відтак відсутні підстави для виплати такому працівникові допомоги по безробіттю. Посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» та пункт 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», апелянт стверджує, що кошти, сплачені ОСОБА_1 як допомога по безробіттю, мають бути стягнуті саме з неї, а не з відповідача, оскільки за один і той самий період працівникові виплачено і середній заробіток за час вимушеного прогулу, і допомогу по безробіттю, причому обидві ці виплати фактично здійснені за рахунок коштів державного бюджету. Суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував зазначених обставин та ухвалив необґрунтоване рішення.
Крім того, Відповідач наголошує, що суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність підстав для задоволення позовних вимог до Міжрегіонального управління як правонаступника ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, оскільки останнє було саме ліквідоване, а не реорганізоване. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 ГТУЮ у Кіровоградській області ліквідовано, правонаступником визначено Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 реорганізовано шляхом приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Апелянт стверджує, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є новоутвореним органом виконавчої влади та не має відповідати за дії ліквідованого територіального органу. Правомірність ліквідації (а не реорганізації) територіальних органів Міністерства юстиції, за твердженням апелянта, підтверджена рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 640/8794/20.
Апелянт також зазначає, що відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» джерелами формування коштів Фонду є, зокрема, страхові внески страхувальників та кошти державного бюджету. Згідно з листом Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 26.02.2020 ГТУЮ у Кіровоградській області не мало заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів, тобто з дотриманням норм законодавства нарахувало, утримало та сплатило до Фонду єдині внески на загальнообов`язкове соціальне страхування, в тому числі на страхування на випадок безробіття. Отже, на думку апелянта, у даному випадку може відбутися подвійне стягнення коштів з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та подвійна виплата ОСОБА_1 коштів за рахунок Державного бюджету, що не передбачено жодним нормативним документом і призводить до безпідставних виплат. Міжрегіональне управління не вчиняло дій, які порушували права та законні інтереси позивача, а тому не є органом, що має відповідати за можливе їх порушення. Суд першої інстанції, залишивши поза увагою дані твердження, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив необґрунтоване судове рішення, яке підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Кіровоградський обласний центр зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, посилаючись на наступне:
Позивач вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25 повністю законним та обґрунтованим. При розгляді справи судом першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права не допущено, суд всебічно та повно розглянув документи та матеріали, з`ясував всі обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до нього, надав належну оцінку всім наданим сторонами доказам.
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 позивач зазначає, що особа була звільнена за скороченням з посади і мала право на звернення до служби зайнятості із заявою про реєстрацію її як безробітної та нарахування і виплату допомоги по безробіттю. ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з посади з 03.01.2020 по 20.01.2021 перебувала на обліку як безробітна у Кропивницькій філії Кіровоградського обласного центру зайнятості. Позивач посилається на статтю 46 Конституції України, яка закріплює право громадян на соціальний захист, включаючи забезпечення у разі безробіття з незалежних від них обставин, а також на статті 43, 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення» та статті 1, 6, 7, 8, 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», які визначають право застрахованих осіб на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та порядок його надання.
Позивач наголошує, що відповідно до частини 1 статті 34 та частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Позивач посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 905/2155/21, де визначено, що достатньою підставою для такого відшкодування є сам факт поновлення на роботі, а виплата роботодавцем середнього заробітку за час вимушеного прогулу не звільняє його від цього обов`язку. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 902/291/17, постановах Верховного Суду від 20.04.2018 у справі № 914/154/17 та від 06.07.2018 у справі № 921/220/17-г/16. Позивачу незрозуміло, чому апелянт зазначає, що виплачену допомогу по безробіттю має повертати сам безробітний, а не його роботодавець, як це прямо передбачено частиною 4 статті 35 зазначеного Закону.
Щодо правонаступництва ліквідованого ГТУЮ у Кіровоградській області позивач зазначає, що відповідач за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади, а правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Функції держави, які реалізовувалися органом, що припиняється, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам. Позивач посилається на Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, а також на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.08.2023 у справі № 902/505/19, де зазначено, що сама по собі ліквідація державного органу не може свідчити про відсутність у нього правонаступника. Позивач також посилається на постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.12.2020 у справі № 805/4361/17-а та від 13.03.2019 у справі № 524/4478/17, де зазначено, що ліквідація органу публічної влади обов`язково повинна тягнути за собою перехід його прав та обов`язків у порядку правонаступництва іншому органу, а норми Цивільного кодексу України про те, що ліквідація юридичної особи не тягне за собою переходу прав та обов`язків, щодо державних органів діяти не можуть. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 фактично була поновлена на посаді саме у Південному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса) наказом від 16.01.2024 № 296-к.
Щодо подвійної виплати та подвійного стягнення позивач зазначає, що виплата за незаконне скорочення з посади за рішенням суду є відповідальністю, передбаченою нормами трудового законодавства, тоді як відшкодування роботодавцем допомоги по безробіттю є державною соціальною гарантією у разі настання страхового випадку і не може вважатись відповідальністю того ж виду. Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 905/2155/21.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2025 матеріали апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по справі № 904/6294/25 передано на розгляд колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Дармін М.О., судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2026 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали господарської справи № 904/6294/25. 
16.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 904/6294/25.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
20.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Кіровоградського обласного центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу, та клопотання про зміну найменування Відповідача.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: ОСОБА_1 з 18.02.2012 по 28.12.2019 працювала на посаді заступника начальника відділу персоналу Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та була звільнена з посади 28.12.2019 на підставі наказу ГТУЮ у Кіровоградській області № 997/к від 26.12.2019 у зв`язку з ліквідацією державного органу відповідно до пункту 11 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». ОСОБА_1 з 03.01.2020 по 20.01.2021 перебувала на обліку як безробітна у Кропивницькій філії Кіровоградського обласного центру зайнятості. Наказом від 10.01.2020 № НТ2200110 ОСОБА_1 з 10.01.2020 по 03.01.2021 призначено допомогу по безробіттю відповідно до частин 1, 3, 4 статті 22, частини 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». За період з 10.01.2020 по 03.01.2021 ОСОБА_1 виплачена допомога по безробіттю в загальній сумі 97 511 грн. 94 коп. Не погоджуючись зі звільненням, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 у справі № 340/197/20 у задоволенні позову відмовлено, що залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020. Постановою Верховного Суду від 07.09.2023 зазначені судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на посаді у Південному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Одеса) з 29.12.2019, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 972 330 грн. 75 коп. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.06.2024 зазначене рішення залишено без змін. На виконання рішення суду Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) видано наказ № 296-к від 16.01.2024 про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 29.12.2019. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 ГТУЮ у Кіровоградській області ліквідовано, правонаступником визначено Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) реорганізовано шляхом приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Кіровоградський міськрайонний центр зайнятості, в якому ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна, згідно з наказом Міністерства економіки України № 3906 від 18.10.2022 реорганізовано шляхом приєднання до Кіровоградського обласного центру зайнятості, який є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості. Кропивницька філія Кіровоградського обласного центру зайнятості зверталась до відповідача з повідомленням про необхідність відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у розмірі 97 511 грн. 94 коп. Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного:
Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законами України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" безробіття це соціально - економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
За приписами ч.ч.1, 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.
Положеннями ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" закріплено право застрахованих осіб на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, визначено види забезпечення, зокрема, допомогу по безробіттю.
Як вбачається з матеріалів справи :
- Наказом від 09.01.2020 № НТ2001109 ОСОБА_1 з 03.01.2020 надано статус безробітного (за заявою від 03.01.2020, а.с.11); 
- Наказом від 10.01.2020 № НТ2200110 ОСОБА_1 з 10.01.2020 по 03.01.2021 (за заявою від 03.01.2020, а.с.12) призначено допомогу по безробіттю застрахованим особам залежно від страхового стажу відповідно до частин 1, 3, 4 статті 22, частини 1 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; розпочато виплату допомоги по безробіттю з 10.01.2020;
- Наказом від 15.01.2021 № НТ210115 ОСОБА_1 з 04.01.2021 припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з закінченням строку виплати відповідно до пункту 12 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";
- Наказом від 21.01.2021 № НТ210121 ОСОБА_1 з 21.01.2021 (за заявою від 21.01.2021, а.с.13) припинено реєстрацію безробітною, у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абзацу 16 підпункту 1 пункту 30 Порядку (а.с.15). 
Не погоджуючись з наказом ГТУЮ у Кіровоградській області № 997/к "Про звільнення ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 звернулася з позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання вказаного наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі № 340/197/20, Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) видано Наказ № 296-к від 16.01.2024 "Про поновлення ОСОБА_1 ", яким було поновлено ОСОБА_1 з 29.12.2019, за її згодою, на посаді заступника начальника Новоукраїнського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та здійснено виплату середнього заробітку у розмірі 18 789 грн. 00 коп. за час вимушеного прогулу за один місяць, в порядку та у спосіб визначений законодавством України (а.с.19).
При цьому з довідки-розрахунку (а.с.24) вбачається, що за період з 10.01.2020 по 03.01.2021 ОСОБА_1 була виплачена допомога по безробіттю в загальній сумі 97 511 грн. 94 коп.
Положеннями ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Згідно з частиною 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", із роботодавця утримуються, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.
У постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 914/2087/17, від 06.07.2018 у справі № 921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі № 914/1875/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16 зазначено, що за положеннями частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.
Згідно з частиною 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №711/8138/18 зазначено, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.
Як було зазначено вище і не спростовано під час апеляційного перегляду, Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) видано Наказ № 296-к від 16.01.2024 "Про поновлення ОСОБА_1 ", яким було поновлено ОСОБА_1 з 29.12.2019, за її згодою, на посаді заступника начальника Новоукраїнського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.19).
Сама по собі ліквідація Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області не може свідчити про відсутність у нього правонаступника. Про аналогічні висновки йдеться у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 31.08.2023 у справі № 902/505/19.
Щодо правонаступництва у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) також висловлена думка у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.12.2020 у справі № 805'4361 17-а), також Верховним Судом у постановах від 10.00.2020 у справі № 420 5772/18, від 10.10.2020 у справі № 804/958/17, від 03.12.2020 у справі № 805/2173/16-а.
Верховний Суд зазначив, що при визначенні процесуального правонаступництва судам необхідно виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач судом залучається інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Виходячи з положень ст. ст. 55, 56 Конституції України, спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому суди повинні враховувати, що відмова у відкритті або закриття провадження у такій справі з підстав ліквідації (припинення діяльності, позбавлення частини повноважень, звільнення з посади, скорочення посади) суб`єкта владних повноважень є неприпустимими, оскільки, у будь-якому випадку у суб`єкта владних повноважень є правонаступник, до повноважень якого віднесені відповідні функції (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Сулу від 13.03.2019 у справі № 524 4478/17). При цьому, державні органи, хоча і є юридичними особами, але норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про перетворення юридичних осіб не можуть бути підставою для вирішення питання правонаступництва що для органів державної влади, оскільки ЦК України передбачає перехід при правонаступництві об`єктів цивільних та майнових прав, а в адміністративному праві мова йде про перехід специфічних, владних прав. Норма ж про те, що ліквідація юридичної особи не тягне за собою переходу прав та обов`язків у порядку правонаступності щодо державних органів діяти не може, оскільки ліквідація органу публічної влади обов`язково повинна тягнути за собою перехід його прав та обов`язків у порядку правонаступництва іншому органу (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 524/4478/17).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса)перейняло на себе права та обов`язки Головного територіального управління юстиції Кіровоградській області.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія виснує, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/6294/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покласти на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв