ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2026 р. справа № 300/655/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та скасування рішення № 14/в від 21.03.2025, зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 09.02.2026 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 № 14/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;
зобов`язати Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, солдата ОСОБА_2 , а також здійснити її виплату.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок вогнепального поранення під час проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби. Згідно витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії № 1086 від 23.05.2024 поранення ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. 28.11.2024 ОСОБА_1 подала до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина - ОСОБА_2 , до якої долучила відповідний перелік документів. 21.03.2025 за результатами засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколом за № 14/в позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки причиною смерті є адміністративне правопорушення пов`язане з необережним поводженням зі зброєю, що виключає виплату одноразової грошової допомоги. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не зафіксовано належним документом компетентного органу, а є лише припущенням відповідача. При цьому, одноразова грошова допомога виплачується також у випадку настання смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку, що не заперечується відповідачем. Інших підстав відмови у виплаті одноразової грошової допомоги протокол від 21.03.2025 за № 14/в не містить.
Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_1 подала до суду клопотання від 04.02.2026 про поновлення строку звернення до суду. Вказане клопотання мотивовано тим, що поштовий конверт з рішенням комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 № 14/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, був помилково поміщений в поштову скриньку іншої людини, яка тривалий час була за межами України та не мала можливості своєчасно передати конверт позивачу (а.с. 28-30). 
Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 300/655/26 передано на розгляд судді Боршовському Т.І.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано в Міністерства оборони України: докази направлення (вручення) ОСОБА_1 рішення комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 № 14/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; належним чином засвідчені копій усіх інших матеріалів, на підставі яких прийнято рішення від 21.03.2025 № 14/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, та які не долучені позивачем до позовної заяви.
04.03.2026 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Міністерства оборони України від 03.03.2026 на позовну заяву. Представник відповідача зазначив, що пунктом 19 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Згідно з актом спеціального розслідування військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 поранення, що стало причиною смерті ОСОБА_2 сталось під час висадки з транспортного засобу з власної необережності, зачепився за спусковий гачок закріпленої за військовослужбовцем зброї, та здійснив постріл собі в голову. Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області Краматорського районного управління поліції від 31.12.2024 № 13371/203/02-2024 ОСОБА_2 не дотримавшись заходів безпеки зі зброєю, з власної необережності зачепивши за спусковий гачок закріпленої за ним особистої зброї здійснив постріл собі в голову, отримавши поранення несумісні із життям. Тобто, даними документами підтверджено факт загибелі ОСОБА_2 внаслідок спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства та вчинення адміністративного правопорушення. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум з посиланням на ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги. Представник відповідача просив суд злучити до участі у справі третю особу на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_3 , витребувати в нього докази та відмовити в задоволенні позову (а.с. 38-62).
Вимоги ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 в частині витребування в Міністерства оборони України доказів направлення (вручення) ОСОБА_1 рішення комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 № 14/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідач не виконав, зазначені докази суду не надав.
За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що спірні між сторонами обставини в частині дотримання та поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду необхідно тлумачити на користь позивача, з метою забезпечення права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На виконання вимог підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39 згідно Протоколу від 18.03.2026 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Справу № 300/655/26 передано на розгляд судді Григоруку О.Б.
Ухвалою від 19.03.2026 призначено судовий розгляд справи № 300/655/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Ухвалою від 20.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі № 300/655/26 в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 та витребування в ІНФОРМАЦІЯ_2 доказів.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону управління військової частини НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №7883 від 22.12.2022, смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок перелому склепіння черепа, вогнепального поранення голови, пострілу з інших та неуточнених видів вогнепальної зброї, що підтверджується висновком експерта № 7883(7883/133-Е) від 19.01.2023 (а.с. 59-60).
18.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) та акт про нещасний випадок (смерть) (а.с. 55-58).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №18 від 18.01.2023 солдата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключено з 21.12.2022 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Смерть ОСОБА_2 пов`язана із проходженням військової служби та з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 16).
Згідно витягу з протоколу засідання 16 регіональної військово-лікарської комісії №1086 від 23.05.2024 встановлено, що поранення ОСОБА_2 21.12.2022, яке призвело до смерті, та причина смерті, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 17).
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.01.2019 (а.с. 61).
З метою отримання одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у порядку та розмірах, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сім`ї», ОСОБА_1 звернулася 28.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою від 28.11.2024, до якої долучено копії відповідних документів (а.с. 50).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.12.2024 № 10/1/8538 направило до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї ОСОБА_2 (а.с. 49).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 №14/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, солдата ОСОБА_2 . Згідно з актом спеціального розслідування військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 поранення, що стало причиною смерті ОСОБА_2 сталось під час висадки з транспортного засобу з власної необережності, зачепився за спусковий гачок закріпленої за військовослужбовцем зброї, та здійснив постріл собі в голову. Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області Краматорського районного управління поліції від 31.12.2024 № 13371/203/02-2024 ОСОБА_2 не дотримавшись заходів безпеки зі зброєю, з власної необережності зачепивши за спусковий гачок закріпленої за ним особистої зброї здійснив постріл собі в голову, отримавши поранення несумісні із життям. Відповідно до статті 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил поводження із зброєю, а також боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення є адміністративним правопорушенням. Згідно зі статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), військовослужбовця, є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю (а.с. 45). 
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.04.2025 № 11/1/3221 позивачу направлено копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 №14/в (а.с. 15).
Вважаючи протиправним рішення комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 № 14/в про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому просить скасувати таке рішення та зобов`язати Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, солдата ОСОБА_2 , а також здійснити її виплату.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 цього Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
В силу вимог пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ його дія поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У постанові від 29 червня 2022 року у справі № 640/6477/19 Верховним Судом зазначено: "Системний аналіз положень Закону №2011-XII, Порядку №975, статті 58 Конституції України, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 13 травня 1997 року № 1-зп, та встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що призначення і виплата позивачам спірної грошової допомоги, в тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у свідоцтві про смерть [……], а не на день прийняття відповідачем спірного рішення".
З огляду на те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішення питання стосовно призначення та обчислення розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 необхідно здійснювати за нормами законодавства, які були чинними на дату смерті ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на 21.12.2022) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом другим статті 16 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Згідно з пунктом третім статті 16 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.
Особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначені статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ.
Так, пунктом першим статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Розмір одноразової грошової допомоги визначений статтею 16-2 Закону № 2011-ХІІ.
Відповідно до пункту першого статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з пунктом третім статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом першим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Відповідно до пункту шостого статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з пунктом сьомим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Пунктом дев`ятим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту першого статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок № 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній на 21.12.2022) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Пунктом 5 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:
заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії:
документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;
свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;
свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);
свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);
свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);
рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);
рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.
Згідно з пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Пунктом 14 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.
Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Згідно з пунктом 19 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
В спірному випадку, у витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 №14/в не зазначено, що позивачем не надано необхідних документів, передбачених Порядком № 975.
Водночас, з огляду на зміст витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 №14/в, та відзиву на позовну заяву, єдиною підставою для відмови ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги слугувало те, що загибель (смерть) ОСОБА_2 є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення - порушення правил поводження із зброєю, а також боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення є адміністративним правопорушенням. 
Також у витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 №14/в зазначено, що згідно з актом спеціального розслідування військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 поранення, що стало причиною смерті ОСОБА_2 сталось під час висадки з транспортного засобу з власної необережності, зачепився за спусковий гачок закріпленої за військовослужбовцем зброї, та здійснив постріл собі в голову. Відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області Краматорського районного управління поліції від 31.12.2024 № 13371/203/02-2024 ОСОБА_2 не дотримавшись заходів безпеки зі зброєю, з власної необережності зачепивши за спусковий гачок закріпленої за ним особистої зброї здійснив постріл собі в голову, отримавши поранення несумісні із життям.
Суд звертає увагу на те, що в листі Головного управління Національної поліції в Донецькій області Краматорського районного управління поліції від 31.12.2024 № 13371/203/02-2024 зазначено, що вищевказаний факт отримання ОСОБА_2 поранення несумісного з життям перебуває в матеріалах кримінального провадження № 12022041030002451 від 21.12.2022 за фактом загибелі військовослужбовців в зоні бойових дій, та доцільним є виділення з матеріалів кримінального провадження матеріали щодо військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 . При вирішенні зазначеного питання кримінальне провадження щодо загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 буде закрито (а.с. 46). 
Статтею 62 Конституції України закріплено презумпцію невинуватості: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на зміст листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області Краматорського районного управління поліції від 31.12.2024 № 13371/203/02-2024, загибель ОСОБА_2 не пов`язана з вчиненням ним кримінального правопорушення.
При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів, ні представниками військової частини НОМЕР_1 , ні представниками Краматорського районного управління поліції, ні відповідача, не встановлено навмисного спричинення загиблим собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю, або вчинення ним самогубства.
У п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. №23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Такий підхід неодноразово застосовувався у судовій практиці, зокрема, у постановах ВП ВС від 11 лютого 2021 р. у справі №11-1219сап19 та від 2 вересня 2021 р. у справі №11-97сап20. Презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Частиною одинадцятою статті 38 КУпАП встановлено, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Тобто Кодексом України про адміністративне правопорушення передбачено, що єдиним належним доказом вчинення адміністративного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення.
Водночас, слід зазначити, що стверджуючи про наявність у діях загиблого ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідач не надав суду доказів того, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за цими нормами.
За відсутності протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, безпідставними є посилання відповідача на скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Окрім цього, суд вказує на те, що відповідач залишив поза увагою висновки комісії, яка проводила службове розслідування за фактом смерті солдата ОСОБА_2 , та зафіксовані в акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), затвердженого 18.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 , згідно яких: «В діях солдата ОСОБА_4 комісія не вбачає ознак адміністративного чи кримінального правопорушення» (а.с. 55-56).
Також в пункті 10 акту про нещасний випадок (смерть), затверджений 18.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 , зазначено: «Особи, які допустили порушення законодавства та нормативно-правових актів (з боку військової частини, сторонньої організації, сторонньої особи, потерпілого), внаслідок яких стався нещасний випадок: не встановлено» (а.с. 57-58).
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для тверджень про те, що смерть ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення, а відтак і для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з наведених підстав.
Отже, під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими засобами доказування правомірність прийнятого рішення, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При обранні способу відновлення права позивача суд враховує наступне.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).
За аналогією такі додаткові гарантії поширюються і позивача як на особу якій належать відповідні пільги як матері військовослужбовця.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи, що відповідачем не доведено в ході розгляду справи правомірності відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, і підстави для такої відмови відсутні, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Отже, оскільки суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.11.2024 та призначити і виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю під час проходження військової служби сина - колишнього військовослужбовця Збройних Сил України солдата ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, суд дійшов до висновку, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частин першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 гривень. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.03.2025 № 14/в.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.11.2024 та призначити і виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю під час проходження військової служби сина - колишнього військовослужбовця Збройних Сил України солдата ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ – 00034022, проспект Повітрофлотський, 6, місто Київ, 03168) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Григорук О.Б.