МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 р.  	№ 400/12468/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 	

про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.10.2025 № 2284614292407, № 2284714292407,	

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог
До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення – рішення від 30 жовтня 2025 року № 2284614292407 прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області;
визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення – рішення від 30 жовтня 2025 року № 2284714292407 прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.
ІІ. Виклад позицій учасників справи
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідачем проведено камеральну перевірку податкових декларацій позивача про майновий стан і доходи, поданих за 2021 рік та за 2023 рік. За результатами перевірки прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, якими до позивача застосовано штраф за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, які задекларовані в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2021 рік та 2023 рік. Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями з тих підстав, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік була подана 06 листопада 2024 року. За такого, в силу п. 54.1 ст. 54 ПК України, така сума грошового зобов`язання вважається узгодженою 06 листопада 2024 року та граничним строком для її сплати було 07 листопада 2024 року. Саме це і було і здійснено Позивачем 07 листопада 2024 року, що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій на переказ готівки № СВ08842026/1 на суму 1 394 272,50 грн. та № СВ08842089/1 на суму 166 822,10 грн. Позивач звертає увагу суду, що відповідач повністю погоджується з цією позицією позивача як в змісті Акту перевірки, так і в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях зазначаючи, що узгоджена сума податкових зобов`язань 06 листопада 2024 року та граничний строк для її сплати було 07 листопада 2024 року. Також, відповідач визнає, що узгоджена сума грошового зобов`язання була сплачена 07 листопада 2024 року. Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень притягуючи позивача до відповідальності діє суперечливо (непослідовно).
Відповідач проти позову заперечив, у відзиві зазначив, що ГУ ДПС встановлено несвоєчасне подання податкових декларацій за звітний (податковий) період 2021 рік та звітний (податковий) період 2023 рік, що є порушенням вимог п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 гл. 2 розд. ІІ Податкового кодексу України. Так термін подання податкової декларації за 2021 рік встановлено 20.07.2022, дата отримання контролюючим органом – 27.04.2023. Термін подання податкової декларації за 2023 рік встановлено 30.04.2024, дата отримання контролюючим органом – 06.11.2024. Також, з посиланням на п. 179.7 ст. 179 Кодексу відповідач зазначає, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Тобто, податкові зобов`язання, що зазначені в поданій податковій декларації за 2023 рік повинні бути сплачені до 1 серпня 2024 року. Що стосується строку сплати податкових зобов`язань за декларацією за 2021 рік, то, відповідач зауважує, що ОСОБА_1 до контролюючого органу заяву щодо неможливості виконання податкових обов`язків, визначених у п.п. 69.1 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України, не подавав.
Інші заяви по суті спору на адресу суду від учасників справи не надходили 
ІІІ. Рух справи
Ухвалою суду від 25.11.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті. 
Справу розглянуто в письмовому провадженні.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
09 жовтня 2025 року головним державним інспектором Миколаївського відділу податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу І Податкового кодексу України, п. 75.1 ст. 75 у порядку визначеному п. 76.2 ст. 76 розділу ІІ ПК України та ст. 176 розділу ІV Кодексу проведено камеральну перевірку податкових декларацій про майновий стан і доходи, поданих за 2021 рік реєстраційний № 7659 від 27.04.2023 та за 2023 рік реєстраційний № 9387417929 від 06.11.2024, які були подані ОСОБА_1 . 
За результатами перевірки складено Акт від 09.10.2025 № 17044/14-29-24- 07/2916823616 про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи.
Камеральною перевіркою встановлено таке:
податкова декларація про майновий стан і доходи за 2021 рік подана позивачем 27.04.2023 року, при цьому граничний термін подання – 20.07.2022. Визначена податковою декларацією сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 235608,67 грн фактично сплачена 27.06.2023. Граничний термін сплати – 28.04.2023. Кількість днів прострочення – 61;
податкова декларація про майновий стан і доходи за 2023 рік подана позивачем 06.11.2024 року, при цьому граничний термін подання – 30.04.2024. Визначена податковою декларацією сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 1394102,28 грн фактично сплачена 07.11.2024. Граничний термін сплати – 07.11.2024. Кількість днів прострочення – 1. Визначена податковою декларацією сума податкових зобов`язань з військового збору в сумі 166821,62 грн фактично сплачена 07.11.2024. Граничний термін сплати – 07.11.2024. Кількість днів прострочення – 1. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:
від 30 жовтня 2025 року № 2284614292407, яким на підставі статей 124, пункту 129.4 ст. 129 ПК України застосовано штраф в розмірі 93265,98 грн за затримку на 01-61 календарних днів сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1629710,95 грн
від 30 жовтня 2025 року № 2284714292407, яким на підставі статей 124, пункту 129.4 ст. 129 ПК України застосовано штраф в розмірі 8 341,08 грн. за затримку на 0 календарний день сплати військового збору в сумі 166821,62 грн
Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.
V. Джерела права
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їхні права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їхніх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до пп.49.18.4 п.49 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, - до 01 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього кодексу.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п. 179.7 ст. 179 ПК України).
27.05.2022р. набрав чинності Закон України від 12.05.2022р. №2260- IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», яким частково відновлені обов`язки платників податків та знято деякі обмеження в частині проведення податкових перевірок.
Так, підпунктом 69.1 пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом № 2260 та за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.п. 75.1.1 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
VІ. Оцінка суду
Податкове повідомлення-рішення від 30 жовтня 2025 року № 2284614292407, яким застосовано до позивача штраф в розмірі 93265,98 грн, ґрунтується на висновках акту перевірки від 09.10.2025, відповідно до яких позивачем несвоєчасно сплачено податкові зобов`язання за податковою декорацією за 2021 рік та за 2023 рік.
Що стосується податкової декларації за 2021 рік, то суд враховує, що позовна заява не містить мотивів, з яких позивач вважає протиправним застосування штрафу за декларацією за 2021 рік.
Так, судом встановлено і позивачем не заперечено, що така декларація подана 27.04.2023, а задекларовані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті фізичними особами за результатами річного декларування сплачені 27.06.2023. 
Подання декларації відбулось з порушенням строку, встановленого пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу. 
При цьому, якщо платник самостійно задекларував суму податку – вона вважається узгодженою одразу після подання декларації.
Водночас, з аналізу п. 57.1. ст. 57 ПКУ вбачається, що платник податків у разі подання звітності до граничного терміну сплати зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, до граничного терміну сплати відповідної декларації. У разі подання звітності платником податків після граничного терміну сплати він зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, до подання такої декларації, тому що граничний термін сплати вже минув.
Відтак, оскільки сплата узгодженого податкового зобов`язання відбулась через більше ніж 30 днів після граничного строку сплати відповідачем правомірно застосовано штраф в розмірі 10% від суми задекларованого зобов`язання, що становить 23560,87 грн.
Водночас, податкову декларацію за 2023 рік позивачем подано 06.11.2024 року, за межами встановленого нормами податкового законодавства строку, який визначений до 01.05.2024.
06.11.2024 зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті фізичними особами за результатами річного декларування, визначені позивачем в сумі 1394102,68, набули статусу узгоджених 06.11.2024 і сплачені позивачем 07.11.2024. 
Заперечуючи проти позову в цій частині відповідач, пославшись на норми п. 57.1. ст. 57 ПКУ, зазначив, що у разі подання звітності платником податків після граничного терміну сплати він зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, до подання такої декларації, тому що граничний термін сплати вже минув. 
Проте, суд в даному випадку не приймає ці доводи відповідача з огляду на таке.
В акті перевірки від 09.10.2025 і в розрахунку штрафних санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання відповідно до ст. 124 ПК України відповідач зазначив, що граничним терміном сплати податкових зобов`язань в сумі 1394102,68 грн є саме 07.11.2024.
При цьому, між сторонами не є спірним, що 07.11.2024 податкові зобов`язання і були сплачені позивачем.
Суд наголошує на тому, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.
Про обов`язок деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки акцентує увагу в численних рішеннях і Верховний Суд, зокрема в постанові від 26 червня 2023 року у справі №815/6819/14, постанова ВС № 160/21398/24 від 18.05.2025.
Разом з тим, з акту перевірки від 09.10.2024 та розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення 30 жовтня 2025 року № 2284614292407 не є ясним та зрозумілим підстави застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну (07.11.2024, як зазначено в акті і розрахунку) сплату грошового зобов`язання, граничний термін сплати якого становить 07.11.2024 (як зазначено в акті і розрахунку).
Відтак, суд доходить висновку, що акт і розрахунок в частині застосування штрафу за податковою декларацією за 2023 рік містять суперечливі висновки, а, отже, не є належними доказами наявності підстав для визначення такого штрафу.
Звертаючись до податкового повідомлення рішення від 30 жовтня 2025 року № 2284714292407, яким на підставі статей 124, пункту 129.4 ст. 129 ПК України застосовано штраф в розмірі 8341,08 грн за несвоєчасну сплату зобов`язань з військового збору, суд зазначає, що ці зобов`язання виникли на тих же підставах, що і зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік, а саме в зв`язку з поданням позивачем 06.11.2024 відповідної декларації. 
Зобов`язання з військового збору були сплачені 07.11.2024.
В акті перевірки від 09.10.2025 і в розрахунку штрафних санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання відповідно до ст. 124 ПК України відповідач зазначив, що граничним терміном сплати податкових зобов`язань в сумі 166821,62 грн є саме 07.11.2024.
Отже, суд вважає необґрунтованим застосування штрафних санкцій з мотивів, аналогічних викладеним вище, а саме в зв`язку з невідповідності висновків акту і розрахунку штрафних санкцій викладеним в акті і розрахунку відомостей про граничний строк сплати податкового зобов`язання.
VІІ. Висновки суду.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У відповідності до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності податкового повідомлення рішення від 30.10.2025 № 2284714292407, податкового повідомлення-рішення від 30.10.2025 № 2284714292407 в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 69705,11 грн.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
VІІІ. Розподіл судових витрат
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Враховуючи часткове задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 930,32 грн.
Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач до позовної заяви не подав документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу (консультація та складання, оформлення, подання позовної заяви, як вказано у відповідних актах) та не повідомив про наявність поважність причин, які зумовлюють подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі, як того вимагає частина сьома статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат з професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ЄДРПОУ 44104027) задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення – рішення від 30 жовтня 2025 року № 2284614292407 прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.
3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення від 30 жовтня 2025 року № 2284714292407 прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 69705,11 грн.
4. В іншій частині позову відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 930,32 (дев`ятсот тридцять гривень 32 коп) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко