Справа № 639/4951/26
Провадження № 3/639/940/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року       м. Харків
Суддя Новобаварського районного суду міста Харкова Курило В. О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:
28 травня 2026 року о 22 год 25 хв за адресою: м. Харків, Григорівське шосе, 57, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокатом «Inmotion», з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу – газоаналізатора Drager Alcotest 6820 (прилад ARHJ-0316), результат огляду – 0,52 ‰. З результатом огляду водій ОСОБА_1 не був згоден. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» водій ОСОБА_1 відмовився.
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , у призначене судове засідання 25.06.2026 о 10:00 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки поштою за адресою його фактичного місця проживання, судова повістка не вручена адресату, у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою.
Крім того, ОСОБА_1 викликався у судове засідання шляхом направлення повідомлення про виклик у додаток «Viber» на номер мобільного телефону, який зазначено в матеріалах справи, повідомлення доставлено абоненту, що підтверджується довідкою про його доставку від 05.06.2026.
Поважні причини своєї неявки ОСОБА_1 не повідомив, клопотань чи заяв на адресу суду від нього не надходило, хоча йому достеменно було відомо про те, що розгляд справи відбудеться в Новобаварському районному суді міста Харкова, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України, головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року №22-рп/2004).
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
Відповідно позиції Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03), сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог статті 268 КУпАП, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не належить до категорії справ, у яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У зв`язку з цим справу розглянуто за відсутності зазначеної особи на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності відповідно до вимог закону, суддя дійшов таких висновків.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалахсправи доказами в їх сукупності, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 678211 від 28.05.2026, який складено стосовно ОСОБА_1 за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та звітом приладу Drager, якими підтверджується, що 28.05.2026 о 22:28 проведено огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820 (прилад ARHJ-0316), результат огляду – 0,52 ‰, з результатами огляду ОСОБА_1 не був згоден;
- направленням від 28.05.2026, яким підтверджується, що 28.05.2026 о 22:45 водій ОСОБА_1 направлявся до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, однак такий огляд в закладі охорони здоров`я не проводився;
- рапортом інспектора взводу 1 роти 3 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП Колоди С. від 28.05.2026, яким підтверджується, що 28.05.2026 приблизно о 22 год 45 хв під час патрулювання у складі екіпажу «КУПОЛ 3201» за адресою: м. Харків, Григорівське шосе, 57, на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було зупинено транспортний засіб (електросамокат) під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 погодився, результат огляду склав 0,52 ‰, з результатами огляду був не згоден. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» водій ОСОБА_1 відмовився. Стосовно водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водія було відсторонено від керування транспортним засобом, електросамокат останній повів у руках;
- відеозаписом з реєстратора службового автомобіля патрульної поліції від 28.05.2026, на якому 28.05.2026 о 22:25:43 зафіксовано момент руху та момент зупинки поліцейськими транспортного засобу – електросамокату «Inmotion» під керуванням водія ОСОБА_1 , який приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
З досліджених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції (ID реєстратори №467880, №476997) від 28.05.2026 встановлено такі обставини:
- о 22:30:32 водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу – газоаналізатора Drager Alcotest 6820 (прилад ARHJ-0316), результат огляду – 0,52 ‰, з результатом огляду не був згоден;
- о 22:33:25 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вищевказані докази є належними та допустимими доказами по справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких суддя встановлює наявність події адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та визнання її винуватості.
При вирішенні питання про те, чи є електросамокат транспортним засобом, суд виходить з таких обставин.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» № 2956-ІХ від 24.02.2023, який набрав чинності 23.03.2023, електричний колісний транспортний засіб – це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, електроскутери, електросамокати, електровелосипеди та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб – це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб – це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Постановою Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22 визначено, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сеґвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
За змістом наведених норм законодавства України електросамокати та інша подібна техніка цим Законом офіційно визнаються транспортними засобами, а особа, яка керує електричним колісним транспортним засобом, є водієм транспортного засобу у розумінні положень п. 1.10 Правил дорожнього руху.
Отже, коли електросамокат служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом, а тому на водія розповсюджується дія Правил дорожнього руху, в тому числі вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З досліджених відеозаписів та письмових доказів достовірно встановлено, що спочатку водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу – газоаналізатора Drager Alcotest 6820, проте з результатами огляду не був згоден, після чого на законну вимогу поліцейського пройти огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» останній відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.
Причини, з яких водій ОСОБА_1 відмовився виконати вимогу поліцейського про проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, правового значення для розгляду цієї справи не мають.
Таким чином, суддя приходить до висновку, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення на водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Довідкою інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бурикіної В. підтверджується, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно облікових даних Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», не отримував посвідчення водія.
Суддя враховує, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, зокрема попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету адміністративного стягнення.
Відповідно до інформаційного листа Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду №718/0/158-25 від 04.12.2025, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення в ході вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, є підстави, з урахуванням статті 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічного тому, що був сформований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20.
Таким чином, суддя вважає можливим накласти на порушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення за санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, що є необхідним та достатнім стягненням для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір – 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року – 3 328 грн), що складає 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) (отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харків обл/21081300, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу адміністративне стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Роз`яснити, що штраф повинен бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини другої статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень;
- витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя        В. О. Курило