КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №33/824/1456/2026
справа №753/21529/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Фогеля Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року 
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,-

встановив:
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №472465 від 03 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 у м. Київ, Бориспільське шосе, КП503 км, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не вибрав безпечної швидкості та під час виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Kia Rio, д.н.з. НОМЕР_2 , та службовим авто Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень обох авто з матеріальними збитками. Порушив пункт 12.1. ПДР України.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №472500 від 03 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 у м. Київ, Бориспільське шосе, КП503 км, керуючи транспортним засобом Kia Rio, д.н.з. НОМЕР_2 , при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку в смузі на яку мав намір перелаштуватись, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та службовим транспортним засобом Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Порушив вимоги пункту 10.3 ПДР України.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року об`єднано матеріали справ №753/21530/25 та №753/21529/25 в одне провадження, присвоєно їм єдиний унікальний номер 753/21529/25. 
Провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 274 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Вилучені посвідчення водія повернуто власникам.
Не погодившись з прийнятою постановою в частині визнання вини ОСОБА_1 , адвокатом Фогель В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, що містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість постанови.
Зазначає, що протокол серії ЕПРІ №472500 не містить відомостей про потерпілих, хоча в ньому зазначено про пошкодження двох транспортних засобів - Volkswagen Passat та Renault Duster, а у графі «свідки чи потерпілі» зазначено, що такі не залучалися. При цьому до протоколу долучені пояснення водіїв та поліцейського, який керував службовим автомобілем, що свідчить про внутрішні суперечності протоколу.
Крім того, до матеріалів справи не долучено відеозапис із технічного засобу №473632, який згадується у матеріалах, хоча такі докази мають істотне значення для встановлення обставин ДТП. Обов`язок належного оформлення протоколу та збирання доказів відповідно до статті 251 КУпАП покладається на посадову особу, яка його склала, і не може бути перекладений на суд або іншу особу.
Стверджує, що фактичні обставини ДТП свідчать про відсутність вини ОСОБА_1 . Із схеми ДТП та фотоматеріалів убачається, що автомобіль Volkswagen Passat фактично рухався по узбіччю та намагався випередити автомобіль Kia Rio, унаслідок чого сталося зіткнення. Звертає увагу, що місце первинного контакту транспортних засобів відповідно до схеми розташоване на узбіччі, де також знаходився службовий автомобіль Renault Duster. Характер пошкоджень транспортних засобів підтверджує цю обставину: у Volkswagen Passat наявні пошкодження у передній правій частині, тоді як у Kia Rio пошкоджено ліві двері та частину бампера, що виключає можливість того, що Kia Rio здійснив удар під час перестроювання. При цьому, автомобіль Kia Rio перебував у першій смузі руху та після зіткнення зупинився у межах цієї смуги.
Відповідно до статті 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні. Пункти 2.3 «б», 10.1, 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху зобов`язують водія бути уважним, контролювати дорожню обстановку, дотримуватися безпечної швидкості та дистанції і в разі виникнення небезпеки вживати заходів для зменшення швидкості або зупинки. Водночас відповідно до п. 1.10 ПДР узбіччя не призначене для руху транспортних засобів і може використовуватися лише для зупинки або стоянки, за винятком випадків, прямо передбачених правилами. Таким чином рух автомобіля Volkswagen Passat по узбіччю та спроба випередження з цього боку свідчать про порушення ПДР саме водієм ОСОБА_2 . Між його діями та пошкодженням транспортних засобів наявний причинно-наслідковий зв`язок, що свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Натомість між діями ОСОБА_1 та настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів причинно-наслідковий зв`язок відсутній. Суд першої інстанції, всупереч вимогам статті 245 та статті 252 КУпАП щодо всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи та належної оцінки доказів, не врахував розташування транспортних засобів, схему ДТП, характер пошкоджень та інші матеріали справи, що призвело до помилкового висновку про вину ОСОБА_1 .
Мотивуючи наведеним, просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року в частині визнання вини ОСОБА_1 скасувати, а провадження у цій частині закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, що містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, формальний підхід суду першої інстанції до розгляду справи.
Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які свідчать про відсутність вини ОСОБА_2 .
Зокрема, з письмових пояснень останнього убачається, що він рухався у крайній правій смузі зі швидкістю близько 40-50 км/год, коли автомобіль Kia Rio з лівої смуги почав різко перестроюватися праворуч, не надавши переваги у русі та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, який після цього відкинуло на службовий автомобіль Renault Duster. Аналогічні обставини підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували пасажирами автомобіля ОСОБА_2 та зазначили, що водій Kia Rio почав маневр без увімкнення покажчика повороту та без перевірки безпечності руху, унаслідок чого сталося зіткнення.
Суд також не врахував, що зі схеми місця ДТП убачається, що зіткнення відбулося у смузі руху автомобіля Volkswagen Passat, тобто ОСОБА_2 зі своєї смуги не виїжджав. Крім того, не було належно оцінено письмові пояснення водія службового автомобіля Renault Duster працівника поліції ОСОБА_5 , який підтвердив, що автомобіль Kia Rio здійснював маневр у бік узбіччя без увімкненого сигналу повороту, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем Volkswagen Passat, який від удару відкинуло на службовий автомобіль.
Суд першої інстанції також не врахував, що працівники патрульної поліції, які складали протокол, не з`явилися до суду для надання пояснень, що позбавило сторону захисту можливості перевірити обставини складання протоколу та уточнити фактичні обставини ДТП.
Окрім того, в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 порушив вимоги дорожнього знаку «Контроль» (стоп-контроль), однак зі свідчень ОСОБА_4 вбачається, що рух автомобілю було дозволено працівником блокпосту жестом руки.
Звертає увагу, що за можливе порушення вимог дорожнього знаку передбачена відповідальність за статтею 122 КУпАП, проте протокол за цією статтею відносно ОСОБА_2 не складався.
Звертає увагу, що відповідно до пункту 10.5.33 ДСТУ 4100:2014 знак 3.41 «Контроль» застосовується безпосередньо у місці зупинки транспортного засобу, а зіткнення сталося на відстані понад 10 метрів від місця його встановлення, тому дія знаку не поширюється на місце ДТП.
Вказує, що згідно диспозиції статті 124 КУпАП відповідальність настає лише за порушення ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП. Наявних доказів, які б беззаперечно підтверджували порушення ПДР з боку ОСОБА_2 та причинний зв`язок між його діями і пошкодженням транспортних засобів, матеріали справи не містять.
Крім того, суд закрив провадження на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що є нереабілітуючою підставою. Водночас така підстава застосовується лише у разі встановлення вини особи, тоді як у випадку відсутності події чи складу правопорушення провадження підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП. 
Отже, на переконання скаржника висновок суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_2 є передчасним та необґрунтованим, оскільки не підтверджений достатніми, належними і допустимими доказами, а всі сумніви щодо доведеності вини відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України повинні тлумачитися на користь особи. 
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисниця - адвокат Калита А.В., підтримали подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Проти задоволення апеляційної скарги адвоката Фогеля В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заперечували.
Адвокат Фогель В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав подану ним апеляційну скаргу, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_2 та його захисницю - адвоката Калиту А.В., захисника ОСОБА_1 - адвоката Фогеля В.В., дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Вирішуючи питання за клопотаннями адвоката Фогеля В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову прийнято 16 січня 2026 року. З матеріалів справи вбачається, що апеляційну скаргу через систему «Електронний суд» подано 25 січня 2026 року, проте надійшла 26 січня 2026 року.
За таких обставин апеляційний суд уважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.
Щодо клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд зазначає про таке.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник вказує, що отримав копію оскаржуваної постанови 30 січня 2026 року.
Разом з цим, вчасно не мав можливості подати апеляційну скаргу з об`єктивних причин, а саме госпіталізацію 30 січня 2026 року вагітної дружини до ДУ "Всеукраїнський центр материнства та дитинства Національної академії медичних наук України" у відділення для вагітних з акушерською патологією та вадами розвитку у плода.
Крім цього вказує, що перебуває на військовій службі у Національній гвардії України з 16 грудня 2022 року де здійснює чергування доба через добу.
У зв`язку із перебування дружини на лікуванні ОСОБА_6 постійно перебував у військовій частині, та не повертався за своїм місцем проживання у АДРЕСА_1 .
Крім цього, посилається на те, що у середині лютого 2026 року ОСОБА_2 захворів на грип, лікувався самостійно амбулаторно, препаратом озельтамівіру.
На підтвердження наведених обставин надав копію довідки №134 від 20 лютого 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_6 з 30 січня 2026 року по день надання довідки перебуває на стаціонарному лікуванні, копію довідки №809 від 04 грудня 2025 року, відповідно до даних якої ОСОБА_2 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_4 НГУ з 16 лютого 2022 року по теперішній час.
Оцінивши наведені у клопотанні доводи та надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Відповідно до вимог процесуального закону, пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлений судом у разі його пропуску з поважних причин. При вирішенні питання про поновлення строку суд повинен оцінити обставини, на які посилається заявник, їх об`єктивність, непереборність та вплив на можливість своєчасного подання апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 отримав 30 січня 2026 року.
Разом із тим, у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник зазначає, що у той самий день, 30 січня 2026 року, його дружину ОСОБА_6 було госпіталізовано до ДУ «Всеукраїнський центр материнства та дитинства Національної академії медичних наук України» до відділення для вагітних з акушерською патологією та вадами розвитку у плода, де вона перебуває на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою №134 від 20 лютого 2026 року.
Крім того, згідно даних довідки №809 від 04 грудня 2025 року, ОСОБА_2 з 16 грудня 2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України. За твердженням скаржника, у зв`язку із проходженням військової служби він несе службу за графіком чергувань «доба через добу», а у період перебування дружини на лікуванні фактично перебував у військовій частині та не повертався за місцем проживання.
Також скаржник зазначає, що у середині лютого 2026 року захворів на грип та проходив амбулаторне лікування, приймаючи противірусний препарат озельтамівір.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність об`єктивних труднощів, які перешкоджали скаржнику своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення.
З огляду на викладене, а також з урахуванням принципу забезпечення особі права на апеляційний перегляд судового рішення, колегія суддів доходить висновку, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження в сукупності є поважними, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
Статтею 1 КУпАП визначено:
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 9 КУпАП визначено:
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 23 КУпАП визначено:
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до статті 251 КУпАП:
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих,- свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 251 КУпАП не встановлює переваг одних доказів над іншими. Докази можуть доповнювати один одного або спростовувати.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Відповідно до статті 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №472465 від 03 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 у м. Київ, Бориспільське шосе, КП503 км, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не вибрав безпечної швидкості та під час виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Kia Rio, д.н.з. НОМЕР_2 , та службовим авто Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень обох авто з матеріальними збитками. Порушив пункт 12.1. ПДР України (а.с. 1).
Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №472500 від 03 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 у м. Київ, Бориспільське шосе, КП503 км, керуючи транспортним засобом Kia Rio, д.н.з. НОМЕР_2 , при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався в попутному напрямку в смузі на яку мав намір перелаштуватись, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , та службовим транспортним засобом Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Порушив вимоги пункту 10.3 ПДР України (а.с. 3).
Відповідно до даних письмових пояснень ОСОБА_2 від 03 жовтня 2025 року убачається, що останній здійснював проїзд блокпосту на трасі Бориспіль-Київ в бік м. Київ у крайній правій смузі. В лівій смузі від нього почав здійснювати рух праворуч автомобіль KIA, д.н.з. НОМЕР_2 , і не надавши перевагу в русі транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , вдарив автомобіль ОСОБА_2 з лівого боку від чого транспортний засіб ОСОБА_2 відкинуло на припаркований автомобіль Renault, д.н.з. НОМЕР_5 . Свою вину ОСОБА_2 не визнає у зв`язку з тим, що автомобіль Kiaспровокував цю ДТП. Вказав, що рухався приблизно із швидкістю 40-50 км/год. Транспортний засіб помітив лише тоді, коли він почав рух в його сторону, почав гальмувати проте зіткнення не вдалось уникнути (а.с. 11).
Відповідно до даних пояснень ОСОБА_1 від 03 жовтня 2025 року убачається, що рухаючись у другій смузі для руху в бік Києва, він був зупинений на блокпосту для перевірки документів. Перевіряючий наказав зупинитись у крайній правій смузі. Увімкнувши правий покажчик повороту почав рух в бік узбіччя. Звернув увагу, що на смузі для руху спецтранспорту транспорт відсутній. Проїхавши близько 20 метрів в напрямку узбіччя, відчув удар в правий бік автомобіля. Пошкодження отримав від автомобіля VW Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , який також пошкодив автомобіль патрульної поліції (а.с. 14).
Відповідно до даних пояснень ОСОБА_5 убачається, що близько 14:00 він припаркував транспортний засіб Renault, д.н.з. НОМЕР_5 , без порушень ПДР України на узбіччі. О 17:10 годині у крайній смузі руху приблизно із швидкістю 50 км/год рухався транспортний засіб VW, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не зупинився перед знаком 3.41 (стоп контроль) та проїхав блок пост без зупинки. В цей час на узбіччя паркувався транспортний засіб Kia, д.н.з. НОМЕР_2 , із ввімкненим покажчиком повороту який до цього рухався у третій смузі для руху, наслідок чого сталось зіткнення. Транспортний засіб VW відкинуло у припаркований службовий транспортний засіб (а.с. 16).
Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять фотознімки із місця ДТП, на яких зафіксовано розташування транспортний засобі після ДТП та схему місця ДТП.
Відповідно до даних схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, що міститься у матеріалах справи, дорожньо-транспортна пригода сталася на ділянці автомобільної дороги Бориспільське шосе у м. Києві поблизу КП 503 км, на проїзній частині, яка має декілька смуг для руху в одному напрямку у бік м. Києва.
На схемі зображено проїзну частину дороги з нанесеною дорожньою розміткою, яка розділяє смуги руху. У правій частині проїзної частини позначено узбіччя, на якому розташовано службовий транспортний засіб.
На схемі позначено три транспортні засоби: автомобіль Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , позначений як транспортний засіб №1; автомобіль Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , позначений як транспортний засіб №2; службовий автомобіль Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_3 , позначений як транспортний засіб №3.
Із даних схеми убачається, що транспортний засіб Volkswagen Passat рухався у крайній правій смузі руху у напрямку м. Києва. Транспортний засіб Kia Rio рухався у суміжній смузі та здійснював маневр перестроювання праворуч у напрямку крайньої правої смуги та узбіччя.
У місці перетину траєкторій руху зазначених транспортних засобів на схемі позначено місце зіткнення між автомобілями Volkswagen Passat та Kia Rio, після чого автомобіль Volkswagen Passat змінив напрямок руху та здійснив наїзд на припаркований на узбіччі службовий автомобіль Renault Duster.
На схемі також зазначено відстані між транспортними засобами та елементами дорожньої обстановки, а також кінцеве розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 5).
Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд зазначає про таке.
Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог статей 245, 251, 252 та 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, дослідити наявні докази та надати їм належну оцінку у їх сукупності.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дослідив протоколи про адміністративні правопорушення, письмові пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, пояснення працівника поліції, фотоматеріали з місця події, а також схему дорожньо-транспортної пригоди, на підставі чого дійшов висновку про наявність у діях кожного з водіїв порушень вимог Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи апеляційної скарги адвоката Фогеля В.В., поданої в інтересах ОСОБА_1 , про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону та містить суперечності, зокрема щодо відсутності зазначення потерпілих, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №472500 свідчить, що у ньому викладено обставини події, зазначено транспортні засоби, які отримали механічні пошкодження, а також вказано норму Правил дорожнього руху, порушення якої інкримінується особі. Відсутність у графі протоколу відомостей про потерпілих не свідчить про істотний недолік такого процесуального документа, оскільки у цьому випадку йдеться про пошкодження транспортних засобів без заподіяння шкоди життю чи здоров`ю осіб. При цьому обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються іншими доказами, зокрема поясненнями учасників події, схемою місця ДТП та фотоматеріалами.
Також відхиляються судом доводи апеляційної скарги щодо недолучення до матеріалів справи відеозапису з технічного засобу №473632. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, встановлені, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями осіб, схемою місця події, фотоматеріалами та іншими документами. Наявність або відсутність окремого доказу не є безумовною підставою для висновку про недоведеність обставин правопорушення, якщо сукупність інших доказів дозволяє встановити фактичні обставини події. У даному випадку матеріали справи містять достатній обсяг доказів, які у своїй сукупності дають змогу встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди та поведінку її учасників.
Крім цього графа 11 протоколу містить перелік доказів, що додаються до протоколу - пояснення водія (особи), схема місця ДТП, пояснення.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини ОСОБА_1 з посиланням на нібито рух автомобіля Volkswagen Passat по узбіччю з таких підстав.
Як убачається зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди та фотоматеріалів, автомобіль Volkswagen Passat рухався у крайній правій смузі руху у напрямку м. Києва, тоді як автомобіль Kia Rio рухався у суміжній смузі та здійснював маневр перестроювання праворуч у напрямку цієї смуги та узбіччя. Саме у місці перетину траєкторій руху зазначених транспортних засобів і відбулося їх зіткнення.
Відповідно до пункту 10.3 Правил дорожнього руху України водій під час перестроювання зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Отже, незалежно від наміру водія Kia Rio виконати вимогу працівника блокпоста та переміститися до узбіччя, він зобов`язаний був переконатися у безпечності такого маневру та надати перевагу у русі транспортному засобу, який вже рухався відповідною смугою. Невиконання цього обов`язку свідчить про порушення вимог пункту 10.3 ПДР України.
Доводи скаржника про характер пошкоджень транспортних засобів також не спростовують встановлених судом обставин. Характер пошкоджень транспортних засобів, а також їх розташування після дорожньо-транспортної пригоди узгоджуються із висновком про те, що зіткнення сталося під час перестроювання автомобіля Kia Rio праворуч у смугу руху автомобіля Volkswagen Passat.
За таких обставин апеляційний суд уважає доводи апеляційної ОСОБА_1 такими, що не спростовують наявність порушень ПДР, що стали наслідком ДТП.
Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про відсутність у його діях порушення Правил дорожнього руху.
Як убачається з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 зазначено, що він не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, унаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Kia Rio, після чого його транспортний засіб було відкинуто на припаркований службовий автомобіль Renault Duster.
Відповідно до пункту 12.1 Правил дорожнього руху України водій під час вибору безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку та мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним. При виникненні небезпеки для руху водій зобов`язаний негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
З наданих у справі пояснень ОСОБА_2 убачається, що він помітив автомобіль Kia Rio лише тоді, коли той почав рухатися у його напрямку, після чого почав гальмувати, однак уникнути зіткнення не зміг. Зазначене свідчить про те, що водій не забезпечив належного контролю за дорожньою обстановкою та не обрав таку швидкість руху, яка б дозволила йому своєчасно відреагувати на зміну дорожньої ситуації та уникнути дорожньо-транспортної пригоди.
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як на докази відсутності у його діях порушень Правил дорожнього руху суд оцінює критично з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів справи, зазначені особи були допитані судом першої інстанції та підтвердили, що перебували безпосередньо у транспортному засобі Volkswagen Passat під керуванням ОСОБА_2 під час руху та в момент дорожньо-транспортної пригоди. Так, свідок ОСОБА_3 показав, що автомобіль Kia Rio під керуванням ОСОБА_1 почав перестроюватися у смугу руху автомобіля ОСОБА_2 без увімкнення покажчика повороту, унаслідок чого відбулося зіткнення. Аналогічні за змістом пояснення надав і свідок ОСОБА_4 , який зазначив, що автомобіль Kia Rio рухався ліворуч від автомобіля Volkswagen Passat, після чого почав виконувати маневр у праву смугу без переконання у безпечності такого маневру, внаслідок чого сталося зіткнення, а автомобіль ОСОБА_2 було відкинуто на службовий автомобіль поліції Renault Duster.
Разом із тим, наведені показання свідків не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_2 порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України.
Зміст показань зазначених свідків фактично підтверджує лише обставини виконання водієм автомобіля Kia Rio маневру перестроювання праворуч та можливе недотримання ним вимог пункту 10.3 Правил дорожнього руху України щодо надання переваги у русі транспортному засобу, який рухається по смузі, на яку здійснюється перестроювання. Водночас ці показання жодним чином не свідчать про відсутність у водія Volkswagen Passat обов`язку діяти відповідно до вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме обирати безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки та мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу.
Крім цього, зі змісту показань свідків убачається, що вони фактично підтвердили обставину виникнення небезпечної дорожньої ситуації безпосередньо перед транспортним засобом, у якому вони перебували. За таких умов водій, який рухається у потоці транспортних засобів, зобов`язаний був завчасно оцінювати дорожню обстановку, враховувати можливість виконання іншими учасниками дорожнього руху маневрів, зокрема у зоні блокпоста, де інтенсивність маневрування транспортних засобів об`єктивно зростає у зв`язку із вимогами працівників поліції щодо зміни смуг руху або зупинки транспортних засобів.
Суд враховує, що зазначені свідки перебували у транспортному засобі під керуванням ОСОБА_2 , а тому їх пояснення об`єктивно спрямовані на відтворення сприйняття події саме з позиції водія цього автомобіля та не можуть розглядатися як такі, що безумовно виключають наявність у його діях порушення вимог Правил дорожнього руху.
Крім того, наведені показання свідків не містять відомостей щодо швидкості руху автомобіля Volkswagen Passat, дистанції між транспортними засобами, часу реагування водія на зміну дорожньої обстановки, а також інших обставин, які мають значення для оцінки дотримання водієм вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, яке перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо нібито руху автомобіля Volkswagen Passat по узбіччю та спроби випередження автомобіля Kia Rio з огляду на таке.
Із схеми місця дорожньо-транспортної пригоди убачається, що місце первинного контакту транспортних засобів знаходиться на проїзній частині у межах смуги руху, а не на узбіччі, що спростовує наведені твердження.
Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції, які складали протоколи, не були допитані судом. Відповідно до вимог КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним процесуальним джерелом доказів, а його допустимість та належність оцінюються судом у сукупності з іншими матеріалами справи. У даному випадку матеріали справи містять достатній обсяг доказів для встановлення обставин події без необхідності обов`язкового допиту осіб, які складали протокол.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо дорожнього знаку 3.41 «Контроль» також не мають правового значення для вирішення питання про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки інкриміноване йому порушення пов`язане з недотриманням вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, а саме не обранням безпечної швидкості руху та невжиттям заходів для запобігання зіткненню.
Суд звертає увагу, на обставини щодо швидкості руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 . Зокрема, як з пояснень самого ОСОБА_2 , наданих після ДТП, так і з пояснень працівника патрульної поліції, убачається, що автомобіль Volkswagen Passat рухався зі швидкістю близько 50 км/год. Разом з тим установлено, що зазначений транспортний засіб наближався до блокпоста та безпосередньо проїжджав його, що об`єктивно передбачає підвищену концентрацію транспортних засобів, можливість їх зупинки або зміни смуг руху за вказівками працівників поліції. За таких умов водій зобов`язаний був обрати таку швидкість руху, яка б дозволяла своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, зокрема на можливі маневри інших транспортних засобів, які виконують вимоги працівників поліції щодо зупинки або переміщення до узбіччя. Рух із швидкістю близько 50 км/год у зоні блокпоста, де дорожня ситуація є потенційно ускладненою та потребує підвищеної уважності водія, свідчить про те, що ОСОБА_2 не врахував конкретну дорожню обстановку та не обрав таку швидкість, яка б забезпечувала можливість своєчасного реагування на зміну дорожньої ситуації.
Таким чином, аналіз наявних у справі доказів у їх сукупності свідчить про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок одночасного порушення вимог Правил дорожнього руху обома водіями: ОСОБА_1 , який під час перестроювання не надав перевагу у русі транспортному засобу, що рухався по смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та ОСОБА_2 , який не обрав безпечної швидкості руху та не забезпечив належного контролю за дорожньою обстановкою.
За таких обставин доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності у діях кожного з водіїв порушень Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції у будь-якій частині та закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП апеляційний суд не убачає.
Керуючись статтями 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року.

Поновити адвокату Фогелю Володимиру Володимировичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Фогеля Володимира Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Н.В. ПОЛІЩУК