Справа № 420/11793/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження у порядку загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979 від 23.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн.; 
- зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979 від 23.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн., зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), виключити записи про цього боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження № 65267671.
Ухвалою суду від 28.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви із зазначенням відомостей про відповідача відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України.
07.05.2026 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій відповідачем визначено Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та викладено позовні вимоги в наступній редакції:
- визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979 від 23.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн.;
- зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979 від 23.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн., зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), виключити записи про цього боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження № 65267671.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.11.2016 року Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (наразі - Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) було винесено постанову № 52850979 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «КБ «Надра» грошової суми у розмірі 1 266 531,52 грн. 
22.01.2021 року Відділом було винесено постанову № 52850979 про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ: 42251700). 
23.04.2021 року Відділом винесено постанову № 52850979 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн. 23.04.2021 року Відділом винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 52850979 на підставі п.1 ч.1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
В рамках примусового виконання виконавчого документа № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року у виконавчому провадженні № 52850979 стягнень не відбувалось, розмір заборгованості після повернення виконавчого документа стягувачу не змінився та складав 1 266 531,52 грн.
Надалі, 26.04.2021 року Відділом винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн. В Єдиний реєстр боржників було внесено відповідний запис щодо ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). 26.04.2021 року Відділом було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (номер запису про обтяження: 41685441), відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 65267671, виданої 26.04.2021, видавник: Перший Приморський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 10.02.2026 року Відділом накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (номер запису про обтяження: 63447739), а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 65267671, видавник: Приморський ВДВС у місті Одесі ОМУЮ України. 
Надалі, стягувач ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник - ТОВ «Консалт Солюшенс») грошової суми у розмірі 1 266 531,52 грн. 
27.03.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80622973 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник - ТОВ «Консалт Солюшенс») грошової суми у розмірі 1 266 531,52 грн. 
Того ж дня, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в рамках виконавчого провадження № 80622973. Наразі, виконавче провадження № 80622973 є відкритим, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. вчиняються дії щодо стягнення заборгованості за виконавчим документом № 2-2317/11. 
Таким чином, на даний час склалась ситуація, у якій за виконання одного й того ж виконавчого документа № 2-2317/11 з боржника ОСОБА_1 одночасно буде здійснюватися стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 65267671 (Приморським відділом ДВС), та основної винагороди в рамках виконавчого провадження № 80622973 (приватним виконавцем Бондаревим Р.В.). 
Листом від 13.04.2026 року за вих.№54824 Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі повідомив, що орган ДВС не відмовляє у вирішенні порушеного питання, та в той же час прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження № 65267671 не є можливим. 
Позивач уважає, що бездіяльність органу ДВС щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору є незаконною, несправедливою та безпідставною, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою від 11.05.2026 року відкрито провадження по справі №420/11793/26 з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та призначено судове засідання на 26.05.2026 року.
20.05.2026 року до Одеського окружного адміністративного від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в яком відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не дає можливості та права державному виконавцю закінчувати виконавче провадження з обставин викладених у позовній заяві боржника, або інших підстав на розсуд державного виконавця. Також зазначає, що передачі виконавчого провадження (на що посилається боржник у позові) від державного до приватного виконавця не відбувалося, тому і посилання позивача щодо закінчення виконавчого провадження на підставі ч.8 статті 27 Закону є безпідставними, так як зазначена норма не може бути застосовано при завершенні ВП, вказана норма не відноситься до визначених положень Закону відносно повернення чи закінчення виконавчого провадження. Державний виконавець діяв у відповідності до вимог статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». В своїй позовній заяві позивач не навів жодного порушення виконавцем норм законодавства у сфері примусового виконання рішень, яке б проявилось у бездіяльності щодо не застосування норми про закінчення виконавчого провадження №65267671. Тому і неправомірна бездіяльність посадових осіб органу ДВС відсутня та взагалі не доведена позивачем.
В судове засідання, призначене на 26.05.2025 року, з`явилися представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленний належним чином та завчасно.
Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 26.05.2026 року, відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України продовжив розгляду справи з двадцяти до сорока днів для належної підготовки справи до розгляду та відклав судове засідання на 16.06.2026 року.
16.06.2026 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення.
В судове засідання, призначене на 26.05.2025 року, з`явилися представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленний належним чином та завчасно.
Представник позивача судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов в повому обсязі з підстав викладених у позовній заяві.
Суд в судовому засіданні з`ясував думку представника позивача щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. 
Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання учасників та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
10.11.2016 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52850979 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «КБ «Надра» грошової суми у розмірі 1 266 531,52 грн. 
22.01.2021 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 52850979 було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ: 42251700). 
23.04.2021 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 52850979 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою з боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) стягнуто на користь Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий збір у розмірі 126 653,15 грн. 
23.04.2021 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 52850979 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
26.04.2021 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн. 
26.04.2021 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 (номер запису про обтяження: 41685441), відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 65267671, виданої 26.04.2021, видавник: Перший Приморський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 472590931 від 14.04.2026 року.
10.02.2026 року Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 (номер запису про обтяження: 63447739), відповідно до постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 65267671, видавник: Приморський ВДВС у місті Одесі ОМУЮ України. 
На даний час виконавче провадження № 65267671 перебуває на виконанні Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
27.03.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 80622973 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник - ТОВ «Консалт Солюшенс») грошової суми у розмірі 1 266 531,52 грн. 
27.03.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В. у виконавчому провадженні № 80622973 було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 126653,15 грн. 
На звернення представника позивача про закінчення виконавчого провадження № 65267671, листом від 13.04.2026 року за вих. №54824, Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомлено: «…Частиною першою статті 39 Закону визначено вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Статтею 59 Закону визначено вичерпний перелік підста для зняття арешту з майна та припинення інших застосованих примусових заходів. Оскільки жодна з підстав не може бути застосована при розгляді Вашого звернення, законодавцем визначено частину 5 статті 59 Закону, згідно якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на вищевикладене, орган ДВС не відмовляє у вирішенні порушеного в Вашому зверненні питання, та в той же час прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження 65267671 на підставі наданої Вами інформації, не є можливим.».
Позивач уважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної дії виконавчого провадження та відповідних дій органу державної виконавчої служби являється Закон України від 02.06.2016р. № 1404-VІІ «Про виконавче провадження»
За приписами ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими згідно з цим Законом, а також рішеннями, які у відповідності до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, серед іншого, законодавчо визначений комплекс певних дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).
Так, примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).
У відповідності до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів.
У силу вимог ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За визначенням ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Частиною 2 ст.27 Закону №1404-VIII в редакції станом на час виникнення спірних відносин, яка після 28.08.2018р. змін не зазнавала, закріплено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Як передбачено у ч.8 ст.27 цього Закону, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Кошти виконавчого провадження, за приписами ч.ч.1,4 ст.42 Закону №1404-VIII, складаються з: І) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, передбаченому ст.27 вказаного Закону, або ж основної винагороди приватного виконавця: 2) авансового внеску стягувана; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
За змістом ст.45 Закону №1404-VIII, розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувана на організацію і проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувана; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувана та стягується виконавчий збір у розмірі 10% фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір.
Частиною 4 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016р. №1403-VІІІ регламентовано, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, відповідно до ч.5 ст.31 Закону №1403-VІІІ, якщо суму, передбачену в ч.4 цієї ж статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з ч.7 ст.31 Закону №1403-VІІІ, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Також, за змістом п.19 «Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. №643), приватний виконавець, що забезпечив повне чи часткове виконання виконавчого документа матового характеру в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, одержує основну винагороду у розмірі 10% стягнутої ним суми або ж вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Отже, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.
Як встановлено судом, у виконавчому провадженні № 52850979 державним виконавцем фактичного виконання судового рішення досягнуто не було, а виконавчий документ - повернутий стягувачу. Згодом, виконавчий лист № 2-2317/11, виданого 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, був пред`явлений до виконання приватному виконавцю, який наразі фактично здійснює його виконання та, відповідно, стягнув основну винагороду.
Верховний Суд у постанові від 13.04.2023р. у справі №160/695/22 висловив правову позицію стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа та зазначив наступне.
Так, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення із боржників виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.
Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення беззаперечно тягне за собою додаткові витрати. Вказана обставина може розглядатися як накладання непропорційного та надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст.41 Конституції України і ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
У контексті викладеного, варто зазначити, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Зазначена проблематика зумовлена неповнотою законодавства та стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (ч.1 ст.2 КАС України), що повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.
Отже, питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного і того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто, у контексті вирішення спору, слід дійти такого висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема п.5 ч.1 ст.2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.
Відповідно, законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Водночас, ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх дійсно не було передачі виконавчого документа.
Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.
Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.
Логічний і цільовий способи уяснення ч.8 ст.27 Закону №1404-УШ свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (абз.1) або продовжувати стягнення виконавчого збору (абз.2).
Вказана вище норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору та основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.
За ч.6 ст.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
Враховуючи викладене, для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII.
Застосування ч.8 ст.27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин надає підстави зробити такий висновок, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який, у свою чергу, відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10% від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок про те, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом виконавчим листом № 2-2317/11, виданим 23.12.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва, та стягнуто з позивача основну винагороду у визначеному законом розмірі, тому підстави для подальшого стягнення з позивача суми виконавчого збору, який стягнутий в межах виконання цього ж виконавчого документа, відсутні.
Отже, відповідач повинен був закінчити виконавче провадження № 65267671 на підставі частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», проте безпідставно цього не зробив, з огляду на що з метою належного та ефективного захисту прав позивача позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн; зобов`язання Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 65267671 з з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн.
При цьому, суд зазначає, що факт закінчення виконавчого провадження в силу вимог частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, а також проведення інших необхідних дій у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 , виключити записи про цього боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження № 65267671, задоволенню не підлягають.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.
Судом встановлено, що під час подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65001, код ЄДРПОУ 41404999) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії– задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження № 65267671 з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн.
Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 65267671 з з примусового виконання постанови № 52850979, винесеної 23.04.2021 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) виконавчого збору в розмірі 126 653,15 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65001, код ЄДРПОУ 41404999) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.06.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва