ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/1080/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/8401/25 Категорія: 305010900 	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Широкова Г.К.,

учасники справи:

позивач – керівник Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Національної служби здоров`я України,

відповідач – ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача – Комунальне некомерційне підприємство «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» про відшкодування шкоди

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Грабовська Вероніка Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Грабовської Вероніки Володимирівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року (у складі судді Гудзенко В.Л.) у справі за позовом керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Третя Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року керівник Черкаської окружної прокуратури звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із даним позовом.
В обґрунтування зазначено, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025 у справі № 711/2095/25 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що 16.12.2024 близько 13 години 36 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола зі сторони провулку Партизанський в напрямку до вулиці Молоткова, на нерегульованому пішохідному переході, що знаходиться поблизу перехрестя з вулицею Бидгощська, неподалік будинку № 157/1, що по вулиці В`ячеслава Чорновола, проявила неуважність та порушила вимоги:
- п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 18.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
Під час руху ОСОБА_1 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, керуючи автомобілем марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому в місті Черкаси по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола зі сторони провулку Партизанський в напрямку до вулиці Молоткова, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованою про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований по вулиці В`ячеслава Чорновола, поблизу перехрестя з вулицею Бидгощська, неподалік будинку № 157/1, що позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, не зупинила керований нею автомобіль для того, щоб дати дорогу пішоходу, а продовжила свій рух, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину вулиці В`ячеслава Чорновола по вище вказаному пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.
Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № CT/003E-25 від 17.01.2025 деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи перебували в працездатному стані.
B результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/70 від 04.02.2025, отримала тілесні ушкодження: травма хребта з переломами поперечних відростків третього та четвертого поперекових хребців, уламковий перелом бічних мас крижі, травма тазу з переломами правої та лівої лобкових та сідничних кісток, перелом лівої променевої кістки, рана голови, садна кінцівок, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СТ/061Е?25 від 10.03.2025, з порушенням водієм автомобіля Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Ухвала суду набрала законної сили 02.04.2025.
Закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України за примиренням обвинуваченого з потерпілим є нереабілітуючою підставою та не звільняє особу, яка вчинила кримінальне правопорушення від відшкодування шкоди, завданої вчиненням правопорушення.
В результаті отриманих по вині ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 16.12.2024 по 27.01.2025, а саме 42 ліжко-днів.
Розрахунок на відшкодування витрат за лікування ОСОБА_2 проведено відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993.
Розрахунок розміру відшкодування за стаціонарне лікування обчислено за фактичні витрати, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених хворим у КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» та вартості витрат на його лікування в день і становить 63 262,74 грн, з них: кошти місцевого бюджету 9609,78 грн, кошти Національної служби здоров`я України (державний бюджет) 52716,78 грн та власні кошти (спец. рахунок) 936,18 грн.
Враховуючи те, що саме злочинними діями ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких остання лікувалась у КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» і наявна вина останньої, яка встановлена ухвалою суду, а відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, позивач вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілої, тобто матеріальних збитків, завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення у розмірі 63262,74 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.10.2025 дану цивільну справу було передано за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.11.2025 дану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2025 позов задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 кошти у розмірі 63264, 74 грн, витрачені на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, з них перерахувавши на користь держави в особі Черкаської міської ради до місцевого бюджету у розмірі 10545,96 грн на рахунок ГУК у Черкаській області/тг м. Черкаси/24060300, банк отримувача: казначейство України, код отримувача (ЄДРПОУ) 37930566, рахунок: UA198999980313060115000023759, та в особі Національної служби здоров`я України до державного бюджету в розмірі 52716, 78 грн на рахунок ГУК у м. Києві/Шевченківський район/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.) рахунок: UA978999980313080115000026011.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3028 грн.
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2024 відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні в КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» в період з 16.12.2024 по 27.01.2025. Причиною ДТП стало порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 від злочинного діяння повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, а саме ОСОБА_3 , та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Разом з тим, судом зазначено, що прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Черкаської міської ради, вбачаючи наявність порушень інтересів держави внаслідок несплати з боку відповідача витрат на лікування, які понесені закладами охорони здоров`я, які в свою чергу фінансуються за рахунок державного бюджету, діяв в межах повноважень визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник відповідача – адвокат Грабовська В.В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 04.03.2026 в частині задоволених позовних вимог повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково. Стягнути з ОСОБА_1 кошти у розмірі 44271,43 грн.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та визнано встановленими ті обставинами, які недоведені належним чином, у зв`язку з чим зазначене рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказує, що довідка про фактичні витрати та джерела фінансування КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» не відповідає вимогам Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, та не може вважатися достовірним та достатнім для задоволення позовних вимог.
Так, звертає увагу на те, що у даній довідці зазначено, що ОСОБА_2  перебувала у хірургічному відділенні протягом 15 днів у грудні 2024 року, та протягом 27 днів у січні 2025 року, а вартість одного дня становила 1745,90 грн у грудні та 1373,12 грн у січні. 
Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких було встановлено ціну за один день лікування саме у розмірі, тобто на переконання відповідача, розрахунок наведений у довідці здійснений без належного обґрунтування.
Крім того, вказану довідку підписано директором фінансовим ОСОБА_4 та начальником ПЕВ Т.О. Сергатою, але матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повноважень цих осіб, включаючи повноваження на формування такої довідки.
Також, скаржник звертає увагу на те, що долучена калькуляція вартості ліжко-дня включає в себе вартість «предметів, матеріалів», «інших поточних видатків» на загальну суму 1193, 31 грн, які не передбачені Порядком № 545. Таким чином КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» заявлено до стягнення суму 63262,74 грн, яка включає в себе витрати на придбання інвентаря та обладнання та необґрунтовані інші поточні видатки. 
Таким чином, скаржник вважає, що при розрахунку витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення необхідно зменшити суму відшкодування до розміру 62069,43 грн, виключивши з розрахунку витрати на предмети, матеріали, та інші поточні видатки в розмірі 1193,31 грн.
Разом з тим, представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги наявні в матеріалах справи розписки, які підтверджують отримання потерпілою коштів у розмірі 17850 грн у рахунок відшкодування саме витрат, понесених на лікування в умовах стаціонару в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», що свідчить про відшкодування частини коштів на лікування, шляхом сплати їх відповідачем через потерпілу особу лікувальному закладу .
14.04.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від заступника керівника Черкаської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2026 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Звертає увагу на те, що надані довідки КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» підписано начальником економічного відділу Сергатою Т.О., фінансовим директором Павлюк О.О. та скріплено печаткою КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги».
У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що відповідно до Порядку № 545 сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко/днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день, при цьому, кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу, і, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко/день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко/днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Відтак, долучена до матеріалів справи калькуляція вартості ліжко-дня є належним та допустимим доказом у справі.
Підписи уповноважених осіб та наявність печатки на офіційному документі створюють презумпцію його належності та достовірності. Саме такі довідки є достатніми для підтвердження факту витрат на лікування потерпілої особи.
Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 передала грошові кошти потерпілій не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Будь?яких доказів сплати коштів безпосередньо лікувальному закладу, НСЗУ чи Черкаській міській раді стороною відповідача не надано. 
Тому позивач вважає, що наведені твердження є припущеннями і не можуть бути підставою для зменшення розміру позовних вимог.
Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, які з`явилися в судове засідання, вивчивши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкас від 25.03.2025 у справі № 711/2095/25 (дата набрання законної сили 02.04.2025) ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Із ухвали Придніпровського районного суду м. Черкас від 25.03.2025 у справі № 711/2095/25 вбачається, що 16.12.2024 близько 13 години 36 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола зі сторони провулку Партизанський в напрямку до вулиці Молоткова, на нерегульованому пішохідному переході, що знаходиться поблизу перехрестя з вулицею Бидгощська, неподалік будинку № 157/1, що по вулиці В`ячеслава Чорновола, проявила неуважність та порушила вимоги:
- п. 2.3.6) Правил дорожнього руху України, згідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 18.1. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
Під час руху ОСОБА_1 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, керуючи автомобілем марки Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому в місті Черкаси по проїзній частині вулиці В`ячеслава Чорновола зі сторони провулку Партизанський в напрямку до вулиці Молоткова, будучи заздалегідь об`єктивно проінформованою про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований по вулиці В`ячеслава Чорновола, поблизу перехрестя з вулицею Бидгощська, неподалік будинку № 157/1, що позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Правил дорожнього руху України, не зупинила керований нею автомобіль для того, щоб дати дорогу пішоходу, а продовжила свій рух, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину вулиці В`ячеслава Чорновола по вище вказаному пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.
Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № CT/003E-25 від 17.01.2025 деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи перебували в працездатному стані.
B результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/70 від 04.02.2025, отримала тілесні ушкодження: травма хребта з переломами поперечних відростків третього та четвертого поперекових хребців, уламковий перелом бічних мас крижі, травма тазу з переломами правої та лівої лобкових та сідничних кісток, перелом лівої променевої кістки, рана голови, садна кінцівок, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СТ/061Е?25 від 10.03.2025, з порушенням водієм автомобіля Hyundai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Як вбачається з довідки КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 2282 від 02.07.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на лікуванні в період з 16.12.2024 по 27.01.2025 в травматологічному відділенні. Станом на момент формування довідки, кошти понесені підприємством на лікування ОСОБА_2 не відшкодовувалися.
Відповідно до наданої КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» калькуляції видатків на лікування хворої ОСОБА_2 , остання лікувалася у хірургічному відділенні № 1 протягом 15 днів з 16.12.2024 по 31.12.2024 по вартості одного л/дн 1745,90 грн; протягом 27 днів з 01.01.2025 по 27.01.2025 по вартості одного л/дн 1373,12 грн.
За період перебування в стаціонарі на хворого використані кошти і медикаменти на суму 63262,74 грн, з яких: 52716,78 грн – за рахунок коштів НСЗУ ; 9609,78 грн – за рахунок місцевого бюджету; 936,18 грн – за рахунок власних коштів.
Як вбачається з висновку експерта № 02-01/70 від 31.01.2025, що міститься в матеріалах даної справи, експертом було досліджено медичну картку стаціонарного хворого № 25105 КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ОСОБА_2 , з якої встановлено, що остання 16.12.2024 о 14 год 10 хв поступила по ШД до 1 хірургічного відділення КПН «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» зі скаргами на виражений біль у ділянці тазу, голови. Анамнез хвороби: отримала травму при ДТП, була пішоходом, автомобілем зі слів бригади ШМД. За висновком експерта згідно даних наданих медичних документів у ОСОБА_2 мали місце наступні ушкодження: трава хребта з переломами поперечних відростків третього та четвертого поперекових хребців, уламковим переломом бічних мас крижі, травма тазу з переломами правої та лівої лобкових та сідничних кісток, перелом лівої променевої кістки, рана голови, садна кінцівок.
Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення експертизи, тобто під час ДТП та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії статуту КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 18.05.2023 № 41-28, є лікарняним закладом охорони здоров`я – комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом (п. 1.1 Статуту).
Згідно із п. 1.3. Статуту Підприємство створене на базі відокремленої частини власності територіальної громади міста Черкаси.
Засновником підприємства є територіальна громада міста Черкаси в особі Черкаської міської ради, яка в установленому чинним законодавством поряду представляє спільні інтереси територіальної громади міста Черкаси та здійснює управління об`єктом комунальної власності. 
Засновником делеговано в межах та обсягах, визначених чинним законодавством України та цим Статутом, окремі повноваження органу формування політики та управління у сфері охорони здоров`я Черкаської міської ради. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Засновнику та Органу управління. Відповідно до п. 5.1 Статуту майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. 
Так, відповідно до п. 5.3. Статуту, джерелами формування майна та коштів підприємства, в тому числі є: кошти державного та/або місцевого бюджету (бюджетні кошти); власні надходження Підприємства: кошти від здачі в оренду майна, закріпленого на праві оперативного управління; кошти та інше майно, одержані від реалізації продукції (робіт, послуг); цільові кошти; кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. 
Пунктом 10.4 Статуту визначено, що Засновник та Орган управління мають право здійснювати контроль фінансово-господарської діяльності Підприємства та контроль за якістю й обсягом надання медичної допомоги. Підприємство подає Засновнику та Органу управління, за їх вимогою, бухгалтерський звіт та іншу документацію, яка стосується фінансово-господарської, кадрової, медичної діяльності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 815/1216/16).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Тобто послуги КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.
Механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060), визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно із частиною третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 (далі – Порядок).
Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.
Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку).
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» судам роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. 
Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
У справі, яка переглядається, прокурор в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Національної служби здоров`я України звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування від кримінального правопорушення.
Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 01.04.2019 у справі № 450/1335/15-ц та від 19.06.2019у справі № 295/2579/17.
Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Усі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. 
Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчиняв кримінального правопорушення. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що вирішують питання про вчинення особою кримінального правопорушення.
Однією з таких підстав для закриття кримінального провадження є звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного із потерпілим, яка регламентована ст. 46 КК України.
Таким чином, оскільки закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 відбулося за нереабілітуючою підставою, остання зобов`язана відшкодувати витрати понесені державою в особі Національної служби здоров`я України та Черкаської міської ради, оскільки саме вказані органи здійснили оплату лікування потерпілої ОСОБА_2 відповідно до статті 1206 ЦК України.
Також, з матеріалів справи вбачається, що джерелами фінансування КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» є зокрема кошти державного та міського бюджетів; власні надходження підприємства, тому на лікування потерпілої ОСОБА_2 були витрачені кошти місцевого бюджету територіальної громади м. Черкаси, розпорядником яких є Черкаська міська рада, та кошти Державного бюджету України, розпорядником яких, у даному випадку, є Національна служба здоров`я України.
Колегія суддів погоджується з даним твердженням, оскільки ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (у редакції, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері.
Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я – бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» (у редакції, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» (у редакції, чинні станом на час виникнення спірних правовідносин), у межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням: 1) екстреної медичної допомоги; 2) первинної медичної допомоги; 3) вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги; 4) третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги; 5) паліативної медичної допомоги; 6) реабілітації у сфері охорони здоров`я; 7) медичної допомоги дітям до 16 років; 8) медичної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.
Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість розміру витрат, колегія суддів звертає увагу на таке.
Як уже зазначалось, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку, а також статті 1206 ЦК України, кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила кримінальне правопорушення, у розмірі фактичних витрат.
Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
Надані позивачем розрахунки витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2 , що видані КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», містять інформацію про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілої за рахунок коштів НСЗУ, міського бюджету, а також власних коштів КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», яка складає 63262,74 грн. Також розрахунок містить інформацію щодо кількості днів знаходження потерпілої на лікуванні та калькуляції вартості ліжко-дня.
Колегія суддів вважає, що зазначені листи є доказами, з яких можливо зробити висновок, яку суму було витрачено на лікування потерпілої особи.
Доводи скаржника про те, що включення «інших поточних видатків» не передбачені Порядком № 545, є помилковими. Порядок № 545 визначає загальний механізм обчислення, проте він не може враховувати унікальні клінічні випадки та специфіку лікування конкретного пацієнта (наприклад, використання одноразових медичних виробів, специфічних перев`язувальних матеріалів чи дезінфікуючих засобів, без яких надання допомоги було б неможливим). Включення цих сум до загальної калькуляції є наслідком специфіки лікувального процесу.
Крім того, слід зазначити, що відповідачем не було надано доказів на спростування суми, зазначеної у позовній заяві та матеріалах справи, та не надано доказів добровільної сплати відповідної суми.
Сама лише незгода сторони відповідача зі структурою калькуляції, за відсутності висновку судово-економічної або медичної експертизи, яка б спростовувала розмір, що підлягає відшкодуванню, не є підставою для скасування або зміни судового рішення.
Крім того, твердження скаржника про відсутність доказів на підтвердження повноважень фінансового директора Павлюка О.О. та начальника ПЕВ Сергатої Т.О. на підписання довідки є неспроможними та суто формальними. Вказана довідка оформлена на офіційному бланку закладу охорони здоров`я, містить належні реквізити, скріплена печаткою установи та печаткою Черкаської окружної прокуратури.
Підписання фінансово-розрахункових документів керівниками фінансових та планово-економічних підрозділів є їхнім прямим посадовим обов`язком в силу закону та не потребує надання окремих довіреностей для кожного внутрішнього документа. Будь-яких належних доказів того, що вказані особи діяли з перевищенням повноважень або не займали зазначених посад, представником відповідача до суду не надано.
Також, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що долучені до матеріалів справи розписки про отримання грошових коштів родичами потерпілої від відповідача ОСОБА_1 не підтверджують компенсування останньою витрат на лікування ОСОБА_2 до відповідного бюджету.
Колегія суддів зазначає, що кошти, які підлягають стягненню у даній категорії справ, є компенсацією витрат держави або органів місцевого самоврядування, понесених на лікування потерпілого, а тому мають публічно-правову природу та підлягають відшкодуванню в повному обсязі.
Відтак, апеляційний суд не вбачає порушень судом норм процесуального та матеріального права, які б могли бути підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Грабовської Вероніки Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2026 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко
Л.І. Василенко
О.В. Карпенко