П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17486/25	

Категорія:106020000 Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В 
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:10.10.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі – в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 , з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон №2232-XII) як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-XII як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, та виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з подальшим направленням його на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання;
- стягнути з в/ч НОМЕР_1 судові витрати.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 та 04 квітня 2025 року особисто подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт на звільнення у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок онкологічного захворювання, проте, відповіді на рапорт не отримав.
26 квітня 2025 року ОСОБА_1 повторно подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт на звільнення, однак, належної відповіді на рапорт не отримав.
22 травня 2025 року після скерування адвокатського запиту, відповідач надав відповідь щодо двічі поданих рапортів ОСОБА_1 на звільнення за №505. Відповідач прийняв рішення про відмову у його задоволенні з підстав недоведеності всіх обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби згідно пп."г" п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.
Наявність у позивача дружини з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, дає позивачу право на звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності. 
Наведене і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом, який просив задовольнити.
Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивачем був поданий письмовий рапорт до командування в/ч НОМЕР_1 на звільнення його із військової служби у запас під час дії воєнного стану. Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи – помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю, причиною було не відповідність підстав для звільнення вимогам чинного законодавства, оскільки інвалідність 3 групи не передбачає автоматичного визнання особи такої, що потребує здійсненню стороннього догляду. 
За відсутності рішення МСЕК про необхідність стороннього догляду, підстав для звільнення не вбачається. Також не доведений факт спільного проживання військовослужбовця із громадянкою (дружиною) позивача. Командиром військової частини був розглянутий рапорт позивача та накладена резолюція "Повернути рапорт з додатками військовослужбовцю на доопрацювання". Солдат ОСОБА_1 отримав під підпис додатки до рапорту, що є підтвердженням його із ознайомленням з рішенням. 
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не розгляду та не прийняття рішення за рапортом від 26 квітня 2025 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII.
Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 розглянути повторно рапорт від 26 квітня 2025 року ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII та за наслідком розгляду прийняти рішення про звільнення з військової служби або мотивовану відмову у звільненні.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що рапорт від 26 квітня 2025 року розглянуто відповідачем по суті та позивачу відмовлено відповідачем у задоволені рапорту та звільненні із військової служби;
- відповідь "НЕ ПОГОДЖЕНО" є кричущим порушенням закону як з боку командира в/ч НОМЕР_1 , так і з боку суду першої інстанції по відношенню до військовослужбовця ОСОБА_1 , який маючи законну підставу для звільнення з військової служби не може реалізувати своє право з квітня 2025 року;
- оскаржуване рішення також порушує права дружини позивача – особи з інвалідності внаслідок онкологічного захворювання, яка має право отримувати догляд від свого чоловіка за законом в цій ситуації;
- позивач наголошує, що до рапорту ним було додано вичерпний перелік документів, який передбачений діючим законодавством України для доведення наявності підстав для звільнення з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що будь-яких протиправних дій з боку в/ч НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 березня 2025 року №80 призваний під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 на особливий період під час дії воєнного часу, призначено на посаду водія 1 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу роти забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 13 березня 2025 року.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині), наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України №680-РС солдата ОСОБА_1 призначено солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу в/ч НОМЕР_2 , з 07 квітня 2025 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В ході цього переміщення до військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 пред`явив підстави на звільнення, що, як повідомив відповідач у відзиві на позов, стало підставою для в/ч НОМЕР_2 рішення про повернення даного військовослужбовця до в/ч НОМЕР_1 .
Позивачем було подано рапорт ОСОБА_1 від 14 квітня 2025 року на адресу командира 1 автомобільного взводу (вх.№927) на звільнення його із військової служби під час дії воєнного стану у запас, а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Копії документів, доданих до рапорту, відповідач суду не надав. 
Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи - помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю, зазначено "підстави для звільнення не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки інвалідність 3 групи не передбачає автоматичного визнання особи такої, що потребує здійсненню стороннього догляду. За відсутності рішення МСЕК про необхідність стороннього догляду, підстав для звільнення не вбачається. Також не доведений факт спільного проживання військовослужбовця із громадянкою (дружиною) ОСОБА_2 ". Накладена резолюція "повернути в/с на доопрацювання" посадовою особою без вказівки прізвища та посади. На зворотній стороні рапорту є підпис ОСОБА_1 про отримання додатків на 15 аркушах.
Сторонами надана суду копія іншого рапорту від 26 квітня 2025 року до в/ч НОМЕР_1 на звільнення з додатками (вх.317т від 30 квітня 2025 року). В рапорті позивач зазначає підставу на звільнення його із військової служби під час дії воєнного стану у запас відповідно до абз.12, а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Просить звільнити та виключити його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 за сімейними обставинами. До рапорту були додані наступні документи: нотаріально завірені копія свідоцтва про шлюб (Серія НОМЕР_3 від 27 березня 2025 року); копія Довідки МСЕК (серія 10ААА №800918); Копія паспортних даних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_4 .
Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи - помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю, у висновку від 12 травня 2025 року підставою зазначено відсутність документів, що підтверджують обґрунтованість звільнення за обставинах зазначених в абз.12 п.3 ч.12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.
Доказів прийняття командиром військової частини рішень за розглядом рапортів позивача, які надійшли до в/ч 14 квітня 2025 року та 30 квітня 2025 року, немає.
На адвокатський запит представника позивача №901 від 16 травня 2025 року відповідач надав відповідь від 22 травня 2025 року №505р, в якій визнає факт отримання рапорту позивача, який був розглянути та на рапорт надана відповідь "НЕ ПОГОДЖЕНО", повернути рапорт на доопрацювання". 
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції зазначив, що застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст. 9 та ч.2 ст. 245 КАС України, суд вважав, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення про звільнення або мотивовану відмову в звільненні.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78, 245 КАС України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Визначення військової служби міститься у ч.1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі – Положення №1153/2008), передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися із військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення із військової служби визначені ст. 26 Закону №2232-ХІІ.
У відповідності із п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Пунктом 3 ч.12 ст. 26 Закону передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 №548-XIV (далі - Статут). 
Відповідно до ст.ст. 14, 31, 66 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.
Наказом Міністерства оборони України №531, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531).
Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту. 
Згідно до п.2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
За правилами п.п. 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені п.9 розділу III цього Порядку.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.
Положеннями п.п.1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог п.1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 
- невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 
- у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених пп.1 цього пункту.
З вищенаведеного вбачається, що командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Відтак, наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення із військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.
При цьому розглянутим, на переконання колегії суддів вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення щодо результатів його розгляду з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Матеріалами справи підтверджено, що у рапортах від 14 квітня 2025 року та 26 квітня 2025 року про звільнення з військової служби позивач вказав підставу звільнення – необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.
Проте, матеріали справи не містять доказів належного результату розгляду даного рапорту, у тому числі таких, як прийняття наказу про звільнення позивача з військової служби або відмови у задоволенні вимог рапорту, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку наявний факту протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про "кричуще порушення закону з боку командира в/ч НОМЕР_1 , по відношенню до військовослужбовця ОСОБА_1 ". 
Разом з тим, апеляційний суд констатує, що, рапорт позивача, з точки зору норм діючого законодавства, командуванням військової частини не розглянутий, що в свою чергу свідчить про те, що орган влади не використав усі надані йому законом можливості та межі розсуду (дискреційні повноваження) для прийняття рішення у спірних правовідносинах.
У випадку, якщо державний орган не вичерпав свою дискрецію або неправомірно її використав, суд може визнати його бездіяльність протиправною, що й було зроблено судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, правильним є висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби та прийняти рішення про звільнення або мотивовану відмову в звільненні.
Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідь в/ч НОМЕР_1 на адвокатський запит представника позивача, неможливо вважати відмовою військової частини у погодженні рапорту позивача про звільнення, оскільки позивач помилково ототожнює поданий адвокатський запит щодо надання інформації про розгляд рапортів військовослужбовця із зверненням військовослужбовця для прийняття рішення про звільнення з військової служби.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.