КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ 
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/44735/25
Провадження № 2/947/1010/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2026 року 
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Петренка В.С.,
за участю секретаря – Торгонської В.М.
представника позивача – Дорошенка С.О.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
ВСТАНОВИВ:
03.12.2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Дорошенко Сергія Олександровича звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд стягувати з аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 25000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення нею повноліття.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1  перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24.07.2009 року. 
Зазначає, що від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька –  ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . 
Позивачка зазначає, що тривалий час позивач та відповідач фактично не підтримують подружні стосунки та проживають окремо, хоча і перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Спілкування між сторонами повністю припинилося, а відповідач не виявляє ініціативи ані у підтриманні стосунків із сім`єю, ані у виконанні батьківських обов`язків. Жодної матеріальної допомоги на утримання доньки від нього не надходить вже тривалий час.
Будь-яка угода про добровільну сплату аліментів між сторонами ніколи не укладалася, і, попри неодноразові спроби позивачки знайти компроміс та домовитися мирним шляхом, відповідач не виявляв бажання брати участь у фінансовому забезпеченні дитини.
У лютому 2022 року, в зв`язку з початком повномасштабної військової агресії з боку Росії, позивачка разом із донькою була змушена виїхати закордон у пошуках безпеки.
Деякий час позивачка разом із донько перебували у Болгарії, проте з 2024 року вони знаходяться і проживають у Румунії, де отримали статус осіб, які потребують тимчасового захисту та отримують мінімальну соціальну допомогу.
Попри отримання мінімальної соціальної підтримки, її розміру недостатньо для покриття реальних витрат на проживання у Румунії, позивачка щомісячно несе витрати на оплату орендованого житла, комунальні платежі (електроенергію, опалення, воду та інші послуги), які є суттєвими та, згідно з місцевим законодавством, не покриваються органами соціальної підтримки. До цього додаються значні витрати на харчування, побутові потреби, одяг та взуття.
Неповнолітня донька також потребує додаткових витрат, зокрема пов`язаних із навчальним процесом, підготовкою до вступу в освітні установи, медичними витратами, проїздом, інтеграційними курсами та іншими потребами, характерними для підліткового віку. Усе це покладається виключно на позивачку, яка не має жодної матеріальної підтримки від відповідача.
Крім цього, через різницю у соціальних та трудових стандартах, відмінності у вимогах до працівників, обмежену можливість підтвердити професійний досвід, а також через вік, позивачці складно знайти офіційне та стабільне працевлаштування у Румунії. Мовний бар`єр додатково ускладнює процес пошуку роботи, що фактично позбавляє її можливості отримувати дохід, достатній для повного забезпечення себе та неповнолітньої доньки.
Це ще більше погіршує її матеріальний стан та унеможливлює повне забезпечення дитини без участі другого з батьків.
Позивачка вказує, що відповідач є працездатною особою, має вищу освіту за спеціалізацією «старший механік», тривалий час працює моряком та має дохід у розмірі більше 7 500 доларів США на місяць, що підтверджується доданими до позову контрактами та попри наявність можливостей, не бере участі у забезпеченні дитини. Інших осіб на утриманні він не має, що свідчить про наявність реальної можливості брати участь у забезпеченні дитини. 
Від початку повномасштабного вторгнення відповідач в Україну не повертався, він постійно перебуває за кордоном де і працює. Більш того, після закінчення свого трудового контракту у 2023 році відповідач замість того аби приїхати в країну де на той час перебувала його родина, обрав місцем свого перебування та проживання тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, де наразі постійно проживає та працевлаштований у морському флоті РФ. А отже, відповідач має високий стабільний дохід та можливість утримувати доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки працює за контрактами із закордонними морськими компаніями. Ніщо не перешкоджає відповідачу виконувати трудову функцію, у зв`язку із чим він може сплачувати необхідний розмір аліментів.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренко В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 05.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 
31.12.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги визнає частково в розмірі суми з усіх доходів та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що відповідач з 2022 року не працює за спеціальністю, будь-яких доходів, що дають йому спроможність сплачувати аліменти в розмірі 25000,00 грн. у відповідача не має. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.03.2026 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Дорошенко Сергія Олександровича про витребування доказів по цивільній справі №947/44735/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів було задоволено. Витребувано у ДП «В.Шіпс (Україна)» інформацію чи укладались будь-які контракти або договори з ДП «В.Шіпс (Україна)» або з будь-яким іншим ДП «В.Шіпс (Україна)» або головним офісом «В.Шіпс (V.Ships)» з однієї сторони та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 з іншої, у період з 2021-2025 роки. Витребувано у ДП «В.Шіпс (Україна)» копії контрактів за період 2021-2025 роки укладені між ДП «В.Шіпс (Україна)» або головним офісом «В.Шіпс (V.Ships)» з однієї сторони та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 .
Згідно наданої відповіді з ДП «В.Шіпс (Україна)»№10 від 20.04.2026 року, повідомлено, що ОСОБА_2 не звертався до ДП «В.Шіпс (Україна)»за наданням послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном у період з 2021 року по 2025 рік. У зв`язку із вказаним відсутня можливість надати запитувану інформацію та документи. 
01.06.2026 року від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої, серед іншого зазначено, що з урахуванням фінансових можливостей відповідач частково визнає розмір аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 9000,00 грн. у місяць. 
У судовому засіданні 04.06.2026 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
У судове засідання 04.06.2026 року відповідач та представник відповідача не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, проте представник відповідача надіслав заяв, відповідно до якої просив розглянути справу за їх відсутності та зазначив, що з урахуванням фінансових можливостей відповідач частково визнає розмір аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 9000,00 грн. у місяць.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Як встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_1  перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 24.07.2009 року. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачка у позові зазначає, що відповідач є працездатною особою, має вищу освіту за спеціалізацією «старший механік», тривалий час працює моряком та має дохід у розмірі більше 7 500 доларів США на місяць, інших осіб на утриманні він не має, що свідчить про наявність реальної можливості брати участь у забезпеченні дитини. 
Також вказує, що після закінчення трудового контракту у 2023 році відповідач проживає у тимчасово окупованому АР Криму, де працевлаштований у морському флоті РФ, має високий стабільний дохід та можливість утримувати доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки працює за контрактами із закордонними морськими компаніями. Ніщо не перешкоджає відповідачу виконувати трудову функцію, у зв`язку із чим він може сплачувати необхідний розмір аліментів.
Судом встановлено, що згідно наданої відповіді з ДП «В.Шіпс (Україна)»№10 від 20.04.2026 року, повідомлено, що ОСОБА_2 не звертався до ДП «В.Шіпс (Україна)»за наданням послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном у період з 2021 року по 2025 рік. У зв`язку із вказаним відсутня можливість надати запитувану інформацію та документи. 
Також, відповідно до наданої 01.06.2026 року представником відповідача заяви, відповідач, з урахуванням своїх фінансових можливостей частково визнав розмір аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 9000,00 грн. у місяць. 
Таким чином, відповідач маючи стабільний дохід, достатній рівень фінансового забезпечення, а також те, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн. 00 коп. щомісячно – до досягнення дитиною повноліття. 
Суд також враховує й те, що інших дітей відповідач не має, іншим особам аліменти не сплачує.
За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, суд, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з донькою, так і матеріальне становище відповідача, з урахуванням того, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, суд вважає, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 03.12.2025 року до досягнення дитиною повноліття.
Задовольняючи позовні вимоги у визначеному розмірі аліментів на дитину, судом враховано, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним, а також що відповідач має можливість сплачувати вказану суму аліментів.
При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо для забезпечення належного матеріального утримання дочки, її гармонійного розвитку, а також враховуючи, що обов`язок по утриманню дітей у батьків є рівним.
При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ст.141 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 638,98 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12000,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.12.2025 року, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 638,98 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 09.06.2026 року.

Суддя          В. С. Петренко