Справа № 175/5162/26
Провадження № 2-а/175/40/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
"25" травня 2026 р. с-ще Слобожанське
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді Войтуха О.М.,
за участю секретаря судового засідання Волошка А.А., 
розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,- 
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,в якому просив суд скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 25.02.2026 року № 0288, якою громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень, за відсутності в діях останнього події та складу правопорушення. 
В обгрунтування позовної заяви зазначено, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 25.02.2026 року № 0288 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, однак позивач зазначає, що законодавства про оборону та мобілізацію не порушував, оскільки  ніякого направлення на проходження ВЛК йому не видавалось, повістки про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) не надходили. Зазначає, що ОСОБА_1 взагалі є невійськовозобов`язаною особою, виключеним з військового обліку, тому дія закону про обов`язок пройти ВЛК щоб змінити статус «обмежено придатного» на нього не розповсюджується. Крім того, ОСОБА_1 має судовий процес з ІНФОРМАЦІЯ_4 пов`язаний з внесенням відомостей про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів . Тобто, ніяких доказів скоєного правопорушення а ні посадовою особою, що складала адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 , а ні особою, що його розглядала та виносила постанову про притягнення до адміністративного правопорушення, надано та оцінено не було, а отже постанова підлягає скасуванню а справа закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Ухвалу про відкриття провадження відповідачем отримано 05 квітня 2026 року в особистий кабінет. На час розгляду справи  ІНФОРМАЦІЯ_5 відзиву на позовну заяву, або будь-яких пояснень щодо предмету розгляду справи суду не надали.
Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 17 лютого 2026 року діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_6 солдатом ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №0288 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Згідно зазначеного протоколу встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов вчасно ВЛК, відповідно до Закону України від 21.03.2024 року №3621-ІХ, який скасував статус «не придатний в мирний час обмежено придатний у військовий», та передбачив, що громадяни, визначені раніше «не придатними у мирний час обмежено придатними у військовий», мають пройти повторний медичний огляд, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, в умовах дії на території України особливого періоду.
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №0288 від 25 лютого 2026 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 17 000 грн. 00 коп. в дохід держави.
Згідно наданого витягу з застосунку «Резерв+» ОСОБА_5 має категорію обліку «Військовозобов`язаний» та вчасно оновив дані.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
У відповідності до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Згідно положень ЗУ «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Відповідно п.3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
У відповідності до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Так, суд критично ставиться до пояснень сторони позивача щодо того, що позивач не отримував ані повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ані направлення на проходження ВЛК, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» прямо визначено обов`язок самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки в строк до 05 червня 2025 року.
Також не заслуговують на увагу посилання сторони позивача щодо наявності в системі «Електронний суд» позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправної бездіяльності щодо невнесення відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, оскільки наявність самого позову(без будь-якого рішення щодо відкриття провадження, рішення по суті справи) не спростовує факт перебування ОСОБА_1 в статусі військовозобов`язаного на час розгляду справи.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушенняі, оскільки під час розгляду справи судом встановлено відсутність порушень при винесенні відповідачем постанови № 0288 від 25 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, правопорушення ч.3 ст. 210 КУпАП.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За змістом ч. 1ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на результат вирішення справи, судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню відповідачем не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 251, 252 КУпАП України, ст. ст. 6, 8, 9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В: 

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в письмову провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя О. М. Войтух