ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/4050/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.
секретар судового засідання Герасименко Ю.С. 

Представники учасників справи у судове засідання не з`явились 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ"
на рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2026 (повний текст складено та підписано 27.01.2026, суддя Нікітенко С.В.)
у справі №916/4050/25
за позовом Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт"
про зобов`язання вчинити певні дії
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" 
до Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт" 
про визнання недійсним підпункту договору

ВСТАНОВИВ
Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" в якому просило:
- зобов`язати відповідача повернути позивачу за актом приймання-передачі, державне нерухоме майно: приміщення 1-го та 3-го поверхів АПК причалу № 43, інв. № 057001 (згідно технічного паспорту: 1-й поверх – приміщення № 1-32, площею 353,4 кв. м., 3-й поверх – приміщення №66,69, площею 22,5 кв. м.), загальною площа 375,9 кв. м., за адресою: м. Одеса, вул. Гефта Миколи, 3/2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.03.2025 Договір оренди державного нерухомого майна від 30.04.2024 № КД-22227 припинив свою дію, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" виник обов`язок негайно повернути майно у порядку, встановленому законом і Договором, однак відповідач ухиляється від належного оформлення повернення та фактично утримує державне майно без правового титулу.
В свою чергу, ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" звернулось до Господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою до Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", в якій просило:
- визнати недійсним підпункт 12.5.8 пункту 12.5. розділу ІІ “Незмінювані умови договору” Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30 квітня 2024 року № КД-22227, укладеного між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ", згідно з яким “Договір автоматично припиняє свою чинність з моменту набрання законної сили рішенням суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача”.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог товариство зазначає, що укладений між сторонами договір оренди є чинним, оскільки його строк дії вважається продовженим на період дії воєнного стану та чотири місяці після його припинення.
Також позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, відступ від якого не допускається інакше, ніж шляхом укладення договору з додатковими умовами, перелік яких визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 “Деякі питання оренди державного та комунального майна”. В свою чергу, оспорюваний позивачем за зустрічним позовом пункт Договору оренди зазначеному переліку не відповідає.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.01.2026 по справі №916/4050/25 первісний позов задоволено повністю, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" повернути Державному підприємству "Одеський морський торговельний порт" за актом приймання-передачі, державне нерухоме майно: приміщення 1-го та 3-го поверхів АПК причалу № 43, інв. № 057001 (згідно технічного паспорту: 1-й поверх – приміщення № 1-32, площею 353,4 кв. м., 3-й поверх – приміщення № 66, 69, площею 22,5 кв. м.), загальною площа 375,9 кв. м., за адресою: м. Одеса, вул. Гефта Миколи, 3/2, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.
В мотивах оскаржуваного рішення місцевий господарський суд виснував, що з огляду на погоджені сторонами умови договору, які визначають автоматичне припинення Договору з моменту набрання законної сили рішенням суду щодо об`єкта оренди на користь позивача, у зв`язку з набранням законної сили постанови Верховного Суду, з 11.03.2025 Договір припинився, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" виник обов`язок повернути орендодавцю орендоване майно.
Щодо зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку припинення Договору відбулось не внаслідок закінчення строку його дії, а внаслідок настання іншої, передбаченої самим Договором підстави – набрання законної сили судовим рішенням, що стосується об`єкта оренди. Суд також відзначив, що ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" добровільно погодило редакцію оспорюваного пункту Договору, підписало Договір без зауважень і не надало доказів того, що його волевиявлення було сформоване під впливом помилки, насильства, обману чи будь-яких інших обставин.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 15 січня 2026 року справі № 916/4050/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким:
- первісний позов Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" про повернення державного нерухомого майна за актом приймання-передачі, а саме: приміщення 1-го та 3-го поверхів АПК причалу № 43, інв. № 057001 (згідно технічного паспорту: 1-й поверх приміщення № 1-32, площею 353,4 кв. м., 3-й поверх приміщення №66, 69, площею 22,5 кв. м.), загальною площею 375,9 кв. м., за адресою: м. Одеса, вул. Гефта Миколи, 3/2 залишити без задоволення;
- зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" до Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" задовольнити;
- визнати недійсним підпункт 12.5.8 пункту 12.5. розділу ІІ «Незмінювані умови договору» Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30 квітня 2024 року № КД-22227, укладеного між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ", згідно з яким «Договір автоматично припиняє свою чинність з моменту набрання законної сили рішенням суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача».
Свої вимоги за апеляційною скаргою скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, з огляду на наступне: 
- відповідно до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди формується на підставі примірного договору оренди. Водночас Закон не допускає можливість відступу від примірного договору інакше, ніж шляхом укладення договору з додатковими умовами;
- перелік допустимих додаткових умов міститься у відповідній постанові Кабінету Міністрів України;
- оспорюваний апелянтом підпункт 12.5.8 пункту 12.5. Договору оренди зазначеному переліку не відповідає;
- до того ж, підпункт 12.5.8 пункту 12.5. структурно належить до розділу ІІ «Незмінювані умови договору». Сама назва розділу додатково свідчить про недопустимість коригування його змісту на власний розсуд сторін;
- імперативні норми законодавства про оренду державного майна підлягають дотриманню сторонами договорів оренди. Добровільний характер відхилення від таких приписів, послідовність чи суперечливість поведінки учасників господарських відносин цього не змінюють, а тому мотиви, з яких суд відмовив у задоволенні зустрічної позовної заяви, не ґрунтуються на Законі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду на 22.04.2026.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ДП "Одеський морський торговельний порт" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В обґрунтування своїх заперечень позивач за первісним позовом зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не містить належного спростування ані встановлених судом фактичних обставин, ані правильності застосування норм матеріального і процесуального права. Натомість, як вважає ДП "Одеський морський торговельний порт", апеляційна скарга по суті повторює доводи, які вже були предметом оцінки місцевого господарського суду при розгляді зустрічного позову.
ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт" надало заяву в якій просило розглянути справу за відсутності свого представника та зазначило, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
У судове засідання призначене на 22.04.2026, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, представники учасників справи не з`явились.
Враховуючи належне повідомлення та невизнання явки представників учасників справи у судове засідання обов`язковою, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу за їх відсутності. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 30 квітня 2024 року між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" (надалі – балансоутримувач або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" (надалі – орендар або відповідач) був укладений договір оренди державного нерухомого майна від 30.04.2024 № КД-22227 (надалі – Договір).
Предмет оренди: нежитлові приміщення 1-го та 3-го поверхів АПК причалу № 43, інв. № 057001 (згідно технічного поверху: 1-й поверх – приміщення № 1-32, площею 353,4 кв.м., 3-й поверх — приміщення № 66, 69, площею 22,5 кв.м.), загальна площа 375,9 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Гефта. 3/2.
Відповідно до умов п. 12.5.8. Договору він автоматично припиняє свою чинність з моменту набрання законної сили рішення суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача.
Так, в провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/808/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт" (надалі – ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт") до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (надалі РВ ФДМУ) та Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (надалі – ДП "ОМТП") про визнання недійсним правочину РВ ФДМУ, оформлений повідомленням № 11-07- 00516 від 08.02.2024, щодо односторонньої відмови від Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 09.10.2006 за № ДФ-89, обліковий номер 20984091092, укладеного між ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт" та РВ ФДМУ, та визнання відсутнім право вимоги ДП "ОМТП" до ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт" щодо повернення з оренди нерухомого майна у відповідності до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 09.10.2006 за № ДФ-89, на підставі листа РВ ФДМУ № 11-06-00692 від 19.02.2024.
Та за зустрічним позовом ДП "ОМТП" до ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт", в якому позивач просив суд зобов`язати ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт" повернути ДП "ОМТП" за договором оренди № ДФ-89 від 09.10.2006, нежитлові приміщення одноповерхової будівлі складу для зберігання зерна (інв. № 057000), площею 3221,70 м2 та нежитлові приміщення триповерхової виробничо – адміністративної будівлі (інв. № 057001), площею 1147,80 м2, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3/2 та стягнути з ТОВ "ЗПК "Інзерноекспорт" на користь ДП ОМТП за договором оренди № ДФ-89 від 09.10.2006 - 492 601, 55 грн., з яких: пеня - 187 234,70 грн., 3 % річних - 18 411,55 грн., штраф - 286 955,30 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 у справі №916/808/24 в задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт" на користь Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" пеню в розмірі 187234,70 грн, 3% річних в розмір 18411,55 грн, штраф в розмірі 286955,30 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7389,02 грн. В решті зустрічного позову відмовлено.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт" на рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 у справі № 916/808/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 по справі №916/808/24 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.03.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт" задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 у справі № 916/808/24 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт" про визнання недійсним правочину Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, оформленого повідомленням від 08.02.2024 № 11-07-00516, щодо односторонньої відмови від договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 09.10.2006 № ДФ-89, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт". Ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним правочин Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, оформлений повідомленням від 08.02.2024 № 11-07-00516, щодо односторонньої відмови від договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 09.10.2006 № ДФ-89, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зерновий перевантажний комплекс "Інзерноекспорт". В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 та рішення Господарського суду Одеської області від 25.06.2024 у справі № 916/808/24 залишено без змін.
З огляду на набрання законної сили рішення суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача, ДП "Одеський морський торговельний порт" вважає, що з 11.03.2025 Договір оренди державного нерухомого майна від 30.04.2024 № КД-22227 припинив свою дію, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ" виник обов`язок негайно повернути майно у порядку, встановленому законом і Договором.
ДП "Одеський морський торговельний порт" зазначає, що ним було видано наказ про створення комісії, яка 17.04.2025 склала Акт візуального огляду, яким, зокрема, констатовано припинення дії Договору з 11.03.2025 та неповернення об`єкта оренди. 
На адресу ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" неодноразово направлялись акти повернення та вимоги щодо їх підписання, звільнення об`єкта і передачі ключів: 24.03.2025 № 209/41/73, 26.03.2025 № 216/41/73, 15.04.2025 № 285/41/73, а також повідомлення про прибуття для оформлення повернення. Окремим супровідним листом повідомлено РВ ФДМУ про неповернення підписаних актів для належної фіксації припинення орендних правовідносин.
Листом від 26.03.2025 № 408 ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" повідомило ДП "Одеський морський торговельний порт" про неможливість звільнення об`єкта і вчинення дій із повернення.
Обставини неповернення ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" майна на користь ДП "Одеський морський торговельний порт" стали підставою для звернення позивача з даною позовною заявою.
В свою чергу, ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" звернулось до Господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою до Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт", в якій просило:
- визнати недійсним підпункт 12.5.8 пункту 12.5. розділу ІІ “Незмінювані умови договору” Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30 квітня 2024 року № КД-22227, укладеного між Державним підприємством "Одеський морський торговельний порт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТТОЛЛО ГРАНУМ", згідно з яким “Договір автоматично припиняє свою чинність з моменту набрання законної сили рішенням суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача”.
ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" вважає, що укладений між сторонами договір оренди є чинним, оскільки його строк дії вважається продовженим на період дії воєнного стану та чотири місяці після його припинення.
Також позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, відступ від якого не допускається інакше, ніж шляхом укладення договору з додатковими умовами, перелік яких визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 “Деякі питання оренди державного та комунального майна”. В свою чергу, оспорюваний позивачем за зустрічним позовом пункт Договору оренди зазначеному переліку не відповідає.
Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ДП "Одеський морський торговельний порт", та відмовив у задоволенні зустрічного позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи, доводи та вимоги сторін дійшла наступних висновків. 
Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). 
Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). 
Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Частиною 1 статті 763 ЦК України унормовано, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. 
Відповідно до ч. 1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди. Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Так, у даному випадку сторонами у договорі погоджено спеціальну умову припинення Договору, а саме Договір автоматично припиняє свою чинність з моменту набрання законної сили рішення суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача (п. 12.5.8. Договору). 
Відтак, з огляду на набрання законної сили постанови Верховного Суду від 11.03.2025 по справі №916/808/24, укладений між сторонами Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 30 квітня 2024 року № КД-22227 є припиненим з 11.03.2025.
Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Станом на момент вирішення спору судом, докази повернення відповідачем нерухомого майна, що було предметом договору оренди – в матеріалах справи відсутні. Акт прийому-передачі спірного майна між сторонами спору не підписано. 
Таким чином, відповідач порушив право позивача на повернення йому переданого в оренду нерухомого майна після припинення дії договору оренди. 
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що первісні позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу за актом приймання-передачі, державне нерухоме майно є обґрунтованими й підлягають задоволенню.
З приводу заявлених зустрічних позовних вимог, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Так, ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" як на підставу визнання недійсним підпункту 12.5.8 пункту 12.5. Договору посилається на п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634.
Судова колегія зазначає, що дійсно відповідно до п. 5 Постанови КМУ від 27.05.2022 № 634 “Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану” договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. 
Проте, у даному випадку, посилання скаржника на ч. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.5.2022 №634 є необґрунтованими, оскільки спірний Договір припинив свою дію внаслідок настання передбаченої Договором підстави, а саме набрання законної сили рішення суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача, а не внаслідок закінчення строку його дії.
Щодо посилання ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" на невідповідність оспорюваного пункту Договору положенням ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 54 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», колегія суддів зазначає таке. 
За умовами ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, що затверджується: Кабінетом Міністрів України - щодо майна державної власності; представницькими органами місцевого самоврядування - щодо майна комунальної власності. 
Договір оренди може відрізнятися від примірного договору оренди, якщо об`єкт оренди передається в оренду з додатковими умовами. Рішенням Кабінету Міністрів України (представницького органу місцевого самоврядування - для комунального майна) можуть бути передбачені особливості договору оренди майна, що передається в оренду з додатковими умовами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 затверджено Порядок № 483, який, зокрема, визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Порядок).
Пунктом п. 54 Порядку визначено, до додаткові умови оренди майна розробляються орендодавцем на підставі пропозицій балансоутримувача, уповноваженого органу управління або з власної ініціативи орендодавця.
Таким чином, виходячи з наведених приписів, договір оренди державного або комунального майна формується на підставі примірного договору, але може відрізнятися від нього, якщо об`єкт передається в оренду з додатковими умовами. При цьому, додаткові умови оренди майна розробляються орендодавцем на підставі пропозицій балансоутримувача та враховуються орендарем під час формування умов.
Судова колегія також зауважує, що п. 54 Порядку встановлено, що сторонами можуть бути визначені інші умови, передбачені законодавством або рішенням представницького органу місцевого самоврядування.
Так, законодавець у статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачив, що договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Сама таку умову сторони й передбачили у п. 12.5.8. Договору, визначивши, що він автоматично припиняє свою чинність з моменту набрання законної сили рішення суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача.
Суд вважає необхідним звернутися до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.08.2025 у справі №910/10001/24 такого змісту: 
« 62. Також Верховний Суд звертає увагу, що добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. 
63. Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
64. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16, на неврахування якої посилається скаржник, зазначено, що в праві України доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи, та базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основі якої - принцип добросовісності. Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку. 
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. 
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц. Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 904/6293/20.
Колегія суддів зазначає, що ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" добровільно погодило редакцію пункту 12.5.8 Договору та підписало Договір без зауважень.
Після набрання чинності постанови Верховного Суду від 11.03.2025 у справі №916/808/24, ДП "Одеський порт" направив на адресу ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ", листи від 24.03.2025 № 209/41/73 (т. 1, а.с. 29-31), від 26.03.2025 № 216/41/73 (т. 1, а.с. 32-34) щодо здійснення заходів з повернення орендованого майна.
У відповідь на таку вимогу, ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" у листі від 26.03.2025 №408 (т. 1, а.с. 50-52) не заперечувало, як наявність відповідної умови договору, що передбачає його автоматичне припинення з моменту набрання законної сили рішення суду, що стосується об`єкту оренди, на користь позивача, як й наявність постанови Верховного Суду від 11.03.2025 по справі №916/808/24. Однак, вказало, що такі обставини є раптовими та несподіваними, та у зв`язку з виробничими процесами не має можливості звільнити орендовані приміщення та здійснити заходи з повернення майна, а також товариство вказало, що обізнано з наслідками передбаченими ч. 2 ст. 785 ЦК України.
В той же час, після звернення ДП "Одеський морський торговельний порт" до суду із позовом про зобов`язання ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" повернути орендовані приміщення, відповідач звернувся із зустрічним позовом в якому ставить під сумнів та дійсність п. 12.5.8. Договору, та відповідно припинення договірних відносин між сторонами та свій обов`язок щодо повернення майна. 
З огляду на таке, колегія суддів вважає, що у даному випадку має місце суперечлива та неоднозначна поведінка ТОВ "АТТОЛЛО ГРАНУМ" щодо припинення договірних правовідносин між сторонами та повернення майна позивачеві, який в листі адресованому ДП "Одеський морський торговельний порт" не заперечував проти наявності відповідних умов договору щодо його припинення за наявності відповідної обставини, не заперечував їх настання та обов`язку повернення орендованого майна, а вподальшому (в зустрічному позову) стверджує про недійсність пункту договору, заперечує припинення договірних відносин та обов`язок повернути майно.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених зустрічних позовних вимог, при цьому порушення під час прийняття оскаржуваного рішення, яка наведені апелянтом не знайшли свого підтвердження.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2026 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Одеської області від 15.01.2026 по справі №916/4050/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 27.04.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.