Справа № 462/1151/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді Пилип`юк Г. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,

встановив:

позивач ОСОБА_1 , 12.02.2026 року звернувся до суду, із позовом у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 29 652,42 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 19 490,72 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у трудових відносинах із Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування, яке на даний час змінило найменування на Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування». Згідно із наказом від 07.02.2022 року з 08.02.2022 року був звільнений за власним бажанням, за угодою сторін. При звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість із заробітної плати, у зв`язку із чим комісією по трудових спорах було видано посвідчення № 92 від 30.06.2021 року на примусове стягнення з підприємства на його користь заборгованості із заробітної плати за 2020-2021 року у розмірі 6 904,09 грн. та посвідчення № 95 від 03.05.2022 року на примусове стягнення з підприємства на його користь заборгованості із заробітної плати за червень-грудень 2021 року, січень-лютий 2022 року у розмірі 23 694,48 грн. На підставі вищевказаних посвідчень було відкрито виконавчі провадження ВП № 66842196 від 16.09.2021 року та ВП № 69185536 від 08.06.2022 року. 27.11.20256 року йому було фактично виплачено відповідачем суму заборгованості за посвідченням № 92 від 30.06.2021 року у сумі 6 904,09 грн., 28.11.2025 року за посвідченням № 95 від 03.05.2022 року у розмірі 23 794,48 грн. Оскільки при звільненні відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з нею на підставі ст. 117 КЗпП України та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 19.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
У визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, відповідач такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування та наказом № 85 від 07.02.2022 року з 08.02.2022 року був звільнений з роботи на підставі ст. п. ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, що підтверджується записами трудової книжки позивача (а.с. 23-35).
Згідно довідки про заборгованість перед працівником виданої ОСОБА_1 Львівським КЕПЗПіП від 15.02.2022 року загальна сума невиплаченого доходу за квітень 2021 року по лютий 2022 року становить 30 698,57 грн. (а.с. 32).
Комісією по трудових спорах Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування було видано посвідчення № 92 від 30.06.2021 року на примусове стягнення з підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за 2020-2021 року у розмірі 6 904,09 грн. та посвідчення № 95 від 03.05.2022 року на примусове стягнення з підприємства на його користь заборгованості із заробітної плати за червень-грудень 2021 року, січень-лютий 2022 року у розмірі 23 694,48 грн. (а.с. 41, 42).
Постановами Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції від 16.09.2021 року, від 08.06.2022 року відкрито виконавчі провадження ВП № 66842196 та ВП № 69185536 щодо примусового виконання зазначених посвідчень про стягнення з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_1 боргу по заробітній платі (а.с. 43, 44).
З виписки по рахунку ОСОБА_1 від 27.01.2026 року вбачається, що позивачу 27.11.2025 року та 28.11.2026 року зараховано кошти від Комунального підприємства Львівське експериментальне за ВП № 66842196, ВП № 69185536 у розмірі 6 904,09 грн. та 23 794,48 грн. та 74 444,22 грн. відповідно (а.с. 36).
З постанов Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04.12.2025 року, від 05.12.2025 року, вбачається, що ВП № 66842196 та ВП № 69185536 закінчені у зв`язку із повним виконанням виконавчих документів (а.с. 45, 46).
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України у редакції, чинній на час звільнення позивача, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Також станом на час звільнення позивача діяли положення ст. 117 КЗпП України, відповідно до яких в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (№ 2352-ІХ) від 01.07.2022 року, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесено зміни у ст. 117 КЗпП України та викладено у редакції, згідно із якою у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25) вказано, що проаналізувавши наведені норми трудового законодавства та рішення Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19.07.2022 року слід застосовувати положення ст. 117 КЗпП України у новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями. Тобто, якщо працівника звільнено з роботи 02.08.2021 року, проте повного розрахунку станом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» із ним не проведено, то суми, передбачені ст. 117 КЗпП України, йому слід нараховувати в такому порядку: з 03.08.2021 року по 18.07.2022 року без обмеження строку шістьма місяцями, оскільки попередня редакція наведеної норми не містила відповідних обмежень; з 19.07.2022 року по 19.01.2023 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності) або до дня остаточного розрахунку, якщо він здійснений раніше спливу наведених шести місяців (п. 44, 45) .
За наведеного, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 року у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного розрахунку за період з 05.09.2023 року по 05.03.2024 року (6 місяців, відлік яких починається з дня набрання Законом № 2352-ІХ чинності), що складає 131 робочий день.
У абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 вказано, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Так, згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо застрахованої особи ОСОБА_1 за період 2014 року по 2025 року від 03.02.2026 року та довідки про доходи від 15.02.2022 року № 57, двома останніми календарними місяцями роботи позивача були грудень 2021 року та січень 2022 року, впродовж яких йому нараховано: за грудень 2021 року – 2 278,00 грн., а за січень 2022 року – 2 830,21 грн., а всього відпрацьовано у цей час 41 календарний день. Отже середньоденна заробітна плата позивача становить 124,59 грн. (2 278,00 грн.+ 2 830,21 грн.) : 41 календарні дні).
Із врахуванням наведеного до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вищезазначений період у розмірі 29 652,42 грн. (124,59 грн. х 238 робочих дні), що відповідає розрахунку, здійсненому позивачем, та заявленим ним позовним вимогам. 
У своїй постанові від 08.10.2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25) Великої Палати Верховного Суду вказав, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до ст. 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців (п. 105, 106).
Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення 29 652,42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що із врахуванням розміру простроченої заборгованості, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, визначена позивачем сума відповідає принципам розумності, справедливості і пропорційності, забезпечує справедливий баланс інтересів сторін та запроваджує належну компенсацію майнових втрат, яких зазнав позивач внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.
Також, положенням ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
У ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно зі ст. 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 року № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).
У п. 2.2 Рішення від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
У рішенні Верховного Суду від 11.04.2025 року при розгляді зразкової справи № 280/8933/24 /адміністративне провадження № Пз/990/14/24/ для запровадження сталої судової практики вказано, що виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
У постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 року № 21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19 зауважено, що використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. 
Також, у своїй постанові від 30.05.2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) Верховний Суд зазначив, що виходячи із зазначеного, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 року у справі № 521/940/17, від 18.07.2023 року у справі № 200/10663/21 та від 18.12.2024 року у справі № 755/15005/23 (провадження № 61-5716св24).
Також Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на необхідності стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме по час ліквідації заборгованості, не залежно від того, чи був звільнений працівник чи ні.
Зокрема, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18), що суд першої інстанції виходив з того, що проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати після звільнення позивача та припинення трудових відносин законодавством не передбачено, а порушення прав працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів підлягає захисту в інший спосіб – у порядку, встановленому ст. 117 КЗпП України. При цьому апеляційний суд зазначив, що має місце порушення встановлених строків виплати заробітної плати при звільненні, а також про те, що робітнику надається право на компенсацію, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яка вже була закладена в заробітну плату, стягнуту судовим наказом у 2010 році. Позивач звернулася до суду через шість років, а право на компенсацію, що входить у структуру заробітної плати підлягає захисту в інший спосіб. Зазначені висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на законі, оскільки Законом та Порядком передбачено, що компенсація втрати частини заробітної плати проводиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток, до ліквідації заборгованості із заробітної плати.
Аналогічний висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 18.12.2024 року у справі № 755/15005/23 (провадження № 61-5716 св24) та від 10.02.2026 року у справі № 466/10593/19 (провадження 61-9330св24).
Отже, оскільки основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), а кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати заробітної плати за період з часу виникнення заборгованості та по 27.11.2022 року, 28.11.2025 року.
Статтею 3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
У п. 4 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.
Так, з довідки про заборгованість КП «Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» від 15.02.2022 року вбачається, що у період з квітня 2021 року по лютий 2022 року перед ОСОБА_1 виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму 30 698, 57 грн., зокрема, за квітень 2021 року – 3 396,88 грн., за травень 2021 року – 3 507,21 грн., за червень 2021 року – 3 457,54 грн., за липень 2021 року – 2 068,73 грн., за серпень 2021 року – 3 499,59 грн., за вересень 2021 року – 2 068,73 грн., за жовтень 2021 року – 2 275,58 грн., за листопад 2021 року – 2 585,91 грн., за грудень 2021 року – 1 811,01 грн., за січень 2022 року – 2 250,02 грн., за лютий 2022 року – 3 777,37 грн.
Також індекси інфляції в Україні складали: травень 2021 року – 101,3, червень 2021 року – 100,2, липень 2021 року – 100,1, серпень 2021 року – 99,8, вересень 2021 року – 101,2, жовтень 2021 року – 100,9, листопад 2021 року-100,8; грудень 2021 року 100,6, січень 2022 року - 101,3; лютий 2022 року – 101,6; березень 2022 року – 104,5; квітень 2022 року – 103,1, травень 2022 року – 102,7, червень 2022 року – 103,1, липень 2022 року – 100,7, серпень 2022 року – 101,1; вересень 2022 року – 101,9; жовтень 2022 року – 102,5, листопад 2022 року – 100,7; грудень 2022 року – 100,7; січень 2023 року – 100,8; лютий 2023 року – 100,7; березень 2023 року – 101,5; квітень 2023 року – 100,2, травень 2023 року – 100,5; червень 2023 року – 100,8; липень 2023 року – 99,4; серпень 2023 року – 98,6; вересень 2023 року – 100,5; жовтень 2023 року – 100,8, листопад 2023 року – 100,5; грудень 2023 року – 100,7; січень 2024 року – 100,4; лютий 2024 року – 100,3; березень 2024 року – 100,5; квітень 2024 року – 100,2, травень 2024 року – 100,6; червень 2024 року – 102,2; липень 2024 року – 100,0; серпень 2024 року – 100,6; вересень 2024 року – 101,5; жовтень 2024 року – 101,8, листопад 2024 року – 101,9; грудень 2024 року – 101,4; січень 2025 року – 101,2; лютий 2025 року – 100,8; березень 2025 року – 101,5; квітень 2025 року – 100,7; травень 2025 року – 101,3; червень 2025 року – 100,8; липень 2025 року – 99,8; серпень 2025 року – 99,8; вересень 2025 року – 100,3; жовтень 2025 року – 100,9.
Беручи до уваги наведені обставини, із урахуванням положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та роз`яснень, що надані у ньому, суд вважає за можливе провести наступний розрахунок компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати: 
- заробітна плата за квітень 2021 року 3 396,88 грн., період нарахування компенсації травень 2021 року – жовтень 2025 року: 3 396,88 грн. x 67,8 (приріст індексу споживчих цін):100 = 2 303,08 грн.;
- заробітна плата за травень 2021 року 3 507,21 грн., період нарахування компенсації червень 2021 року – жовтень 2025 року: 3 507,21 грн. x 65,7 (приріст індексу споживчих цін):100 = 2 304,23 грн.;
- заробітна плата за червень 2021 року 3 457,54 грн., період нарахування компенсації липень 2021 року – жовтень 2025 року: 3 457,54 грн. x 65,4 (приріст індексу споживчих цін):100 = 2 261,23 грн.;
- заробітна плата за липень 2021 року 2 068,73 грн., період нарахування компенсації серпень 2021 року – жовтень 2025 року: 2 068,73 грн. x 65,7 (приріст індексу споживчих цін):100 = 1 359,15 грн.;
- заробітна плата за серпень 2021 року 3 499,59 грн., період нарахування компенсації вересень 2021 року – жовтень 2025 року: 7 553,80 грн. x 63,7 (приріст індексу споживчих цін):100 = 2 229,23 грн.;
- заробітна плата за вересень 2021 року 2 068,73 грн., період нарахування компенсації жовтень 2021 року – жовтень 2025 року: 2 068,73 грн. x 62,2 (приріст індексу споживчих цін):100 = 1 286,75 грн.;
- заробітна плата за жовтень 2021 року 2 275,58 грн., період нарахування компенсації листопад 2021 року – жовтень 2025 року: 2 275,58 грн. x 62,1 (приріст індексу споживчих цін):100 = 1 413,13 грн.;
- заробітна плата за листопад 2021 року 2 585,91 грн., період нарахування компенсації грудень 2021 року – жовтень 2025 року: 2 585,91 грн. x 61,1 (приріст індексу споживчих цін):100 = 1 579,99 грн.;
- заробітна плата за грудень 2021 року 1 811,01 грн., період нарахування компенсації січень 2022 року – жовтень 2025 року1 811,01 грн. x 60,1 (приріст індексу споживчих цін):100 = 1 088,41 грн.;
- заробітна плата за січень 2022 року 2 250,02 грн., період нарахування компенсації лютий 2022 року – жовтень 2025 року: 2 250,02 грн. x 58,5 (приріст індексу споживчих цін):100 = 1 316,26 грн;
- заробітна плата за лютий 2022 року 3 777,37 грн., період нарахування компенсації березень 2022 року – жовтень 2025 року: 3 777,37 грн. x 54,0 (приріст індексу споживчих цін):100 = 2 039,77 грн.
Таким чином загальна сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати заробітної плати позивачу за період з часу виникнення заборгованості та по термін її виплати становить 19 181,23 грн. і вказану суму також слід стягнути із відповідача.
За наведеного суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково з врахуванням наведених судом розрахунків, а саме 29 652,42 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні та 19 181,23 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, а всього 48 833,65 грн.
Водночас суд зазначає, що відповідно до п.п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором прирівнюються до заробітної плати та оподатковуються за ставками, визначеними ПК України.
Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого, зокрема, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України).
Крім того, відповідно до пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу.
Згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Кодексу. 
Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
З листа Державної фіскальної служби України від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 вбачається, що суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника оподатковуються податковим агентом, як інші доходи.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 1 331,20 грн. судового збору (а.с. 17).
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, в розмірі 48 833,65 грн., що становить 99,3% (48 833,65 грн. х 100 %/ 49 143,14 грн.), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у пропорційному розмірі – 1 321,88 грн.
У відповідності до положень ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. стороною позивача надано: копію ордера на надання правничої допомоги серії ВС № 1443243, копію акту прийому-передачі наданих правничих послуг на підставі договору про надання правової допомоги № 15 від 03.02.2026 року, копію договору про надання правової допомоги № 15 від 03.02.2026 року, копію рахунку № 1 за правничі послуги, що надані на підставі договору про надання правової допомоги № 15 від 03.02.2026 року (а.с. 61, 62, 63-64, 65).
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року.
Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Враховуючи наведене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 5 000,00 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 109, 141, 259, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 29 652 (двадцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 42 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України при виплаті
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 19 181 (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят одна) грн. 23 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України при виплаті
В решті вимог відмовити за безпідставністю.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 – 1 321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 88 коп. судового збору.
Стягнути з Комунального підприємства «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі – 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Комунальне підприємство «Львівське експериментальне підприємство засобів пересування і протезування», код ЄДРПОУ: 03187714, місцезнаходження: м. Львів, вул. Рудненська, 10.

Суддя /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: Пилип`юк Г. М.