ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/23767/25 пров. № А/857/19189/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Хоменчук В.Б.,
представник позивача: Барда Ю.М.,
представника відповідача: Фагат Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 380/23767/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіональне управління державної служби з питань праці про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя в 1-й інстанції – Крутько О.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення –м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу: визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/01; визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/02/ПС/02; визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/03/ПС/03; визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/04/ПС/04; визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/05/ПС/05; визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/06/ПС/06; визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/07/ПС/07.
Ухвалою від 26.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Ухвалою від 13.03.2026 заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу – задоволено частково. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79995644, відкритом старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/01/ПС/01 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі. В задоволенні інших вимог заяви – відмовлено.
Ухвалою від 19.03.2026 прийнято заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу.

19.03.2026 позивач подала заяву про забезпечення позову (вх. № 22431 від 19.03.2026), у якій просить вжити заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду справі №380/23767/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №79984546, що відкрито Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/02/ПС/02; вжити заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду справі №380/23767/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №79969013, що відкрито Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/03/ПС/03; вжити заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду справі №380/23767/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №79968843, що відкрито Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/04/ПС/04; вжити заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду справі №380/23767/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №79969401, що відкрито Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/05/ПС/05; вжити заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду справі №380/23767/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №79969805, що відкрито Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/06/ПС/06; вжити заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду справі №380/23767/25 шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №79970121, що відкрито Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12 листопада 2025 року №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/07/ПС/07.
В обґрунтування заяви зазначила, що оскаржувані постанови передані на виконання до органів виконавчої служби і є виконавчими документами. У разі стягнення штрафів на підставі цих постанов позивачу доведеться докласти значних зусиль для відновлення своїх прав та повернення стягнутих коштів. 

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу – задоволено повністю.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79984546, відкрите старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/02/ПС/02 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79969013, відкрите старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/03/ПС/03 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79968843, відкрите старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/04/ПС/04 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79969401, відкрите старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/05/ПС/05 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79969805, відкрите старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/06/ПС/06 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79970121, відкрите старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, щодо примусового виконання постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 12.11.2025 р. №ЗХ/ЛВ/33348/РН/023680/ПТ/07/ПС/07 до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржило Західне міжрегіональне управління державної служби з питань праці, яке із покликанням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що посилання позивача на наявність значних фінансових зобов`язань перед банківськими установами та іншими кредиторами як підставу для забезпечення позову є необґрунтованим та таким, що не може бути враховане судом як належний аргумент. 
Вказує, що сам по собі факт наявності у позивача фінансових труднощів чи кредитних зобов`язань не звільняє його від обов`язку дотримуватись вимог законодавства та не може бути підставою для уникнення або відстрочення відповідальності за встановлені порушення. Господарська діяльність за своєю правовою природою здійснюється на власний ризик, а отже, негативні фінансові наслідки такої діяльності покладаються виключно на суб`єкта господарювання.
Звертає увагу, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, заявник повинен надати суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Зазначає, що подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою жодними доказами, а вжиттям такого заходу забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову , а тому ухвала з питань вжиття заходів забезпечення позову Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 у справі №380/23767/25 є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у оскаржуваній ухвалі судом чітко зазначено, що у разі встановлення протиправності постанов відповідача позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), що будуть стягнуті у разі невжиття заходів і зупинення вчинення виконавчих дій. 
Зазначає, що повністю підтримує оскаржувану ухвалу адже у разі стягнення відповідачем із позивача сум, зазначених у оскаржуваних Постановах, та за умов, що оскаржувані Постанови будуть скасовані судовим рішенням в межах даної справи після розгляду справи по суті, повернути кошти із державного бюджету буде утруднено до такого рівня, що фактично такі кошти буде неможливо отримати, або таке повернення коштів здійснюватиметься надто довго. Такі наслідки є цілком реальними з огляду на відсутність бюджетних коштів в достатній кількості та з огляду на черговість виплати коштів із державного бюджету на значну суму.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі №380/23767/25 залишити без змін.
Крім цього, на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 КАС України).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що примусове стягнення штрафу в порядку виконавчого провадження може призвести до завдання значної шкоди її інтересам та негативних наслідків у вигляді звернення стягнення на кошти, майно тощо, накладення заборони розпоряджатися та/або користуватися майном. Вказує, що кошти, які надходять на рахунки, є оплатою комунальних послуг співвласників багатоквартирних будинків, тому їх арешт може спричинити припинення надання послуг із експлуатаційного обслуговування. При цьому без вжиття заходів забезпечення позову усунути негативні наслідки буде неможливо або для цього необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору в даному випадку є визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу.
Оскаржувані постанови є самостійним виконавчим документом і може бути пред`явлена до виконання органам державної виконавчої служби в будь-який час в порядку встановленому Законом № 1404-VIII
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).
У пункті 9 Порядку № 509 передбачено, що штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.
Відповідно до абзацу 4 пункту 11 Порядку № 509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Отже, Порядок № 509 встановлює місячний строк на добровільне виконання рішення органу Державної служби України з питань праці (далі - Держпраці) та сплату штрафу. У разі несплати штрафу він підлягає стягненню органами державної виконавчої служби.
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій вказані у статті 34 Закону №1404-VIII. У вказаній статті не передбачено можливість зупинити вчинення виконавчих дій у разі оскарження в судовому порядку постанов органів Держпраці про накладення штрафів.
У Законі № 1404-VIII взагалі відсутні норми, які б передбачали можливість зупинення вчинення виконавчих дій чи зупинення виконавчого провадження у випадку оскарження в судовому порядку, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішень інших державних органів, які законом визнані виконавчими документами.
За приписами частини четвертої статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Зупинення вчинення виконавчих дій не є тотожним забезпеченню позову судом шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення до набрання законної сили рішенням суду у відповідній справі.
При розгляді спорів про оскарження постанов органів Держпраці про накладення штрафів, може бути виправданим забезпечення позову за певних умов.
Так, у постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі № 200/3887/19-а не підтримано висновок судів про забезпечення позову, з тих мотивів, що державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення. Решта ж коштів та інших матеріальних активів залишається у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату тощо.
Колегія суддів застосувала підхід, за якого при вирішенні подібних заяв необхідним є надання відомостей щодо поточних фінансових показників суб`єкта господарювання, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо. Враховуючи зазначене, суди повинні перевіряти, чи володів заявник фінансовими можливостями, з урахуванням сум штрафів, визначених у спірних постановах, достатніми для нормального функціонування товариства і здійснення ним господарської діяльності.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти».
Суд апеляційної інстанції погоджується із посиланням скаржника на те, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення. Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не надала доказів, що підтверджують наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Крім того, щодо посилання позивача на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів без вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29.09.2022 у справі № 380/3826/21, від 25.06.2025 у справі № 260/976/25, від 05.08.2025 у справі № 160/31220/24.
Отже, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено необхідність вжиття застосованих судом заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, а застосовані заходи є такими, що суперечать приписам частини другої статті 151 КАС України, а тому ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року про вжиття заходів забезпечення позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 380/23767/25 – скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 04.06.26