ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 р. 	Справа № 520/34170/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниця на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 р. (ухвалене суддею Мороко А.С.) по справі № 520/34170/23 за позовом Приватної фірми "Артон" до  Київської митниці   про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма «Артон» (в подальшому – ПФ «Артон») звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (далі також – відповідач, Київська митниця), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023 р. та картку відмови № UA100430/2023/000081.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 р. позов задоволено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Митного кодексу України (в подальшому – МК України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що 05.12.2022 р. між ПФ «АРТОН» (покупець) та OCEAN TREASURE WORLD FOODS LIMITED (Китай) (продавць) укладено зовнішньоекономічний контракт № 0710 (далі також – Контракт), пунктом 1.1. якого погоджено, що продавець зобов`язується протягом усього строку дії даного Контракту поставляти, а покупець приймати та оплачувати продукцію («Товар») на умовах, згідно з інвойсами на кожну партію товару, що поставляється.
Згідно з п. 3. 2 розділу 3 Контракту ціна на Товар визначається на умовах CFR, Klaipeda (Інкотермс 2010). Умови поставки можуть змінюватися, що буде обумовлено в інвойсах на кожну окрему партію товару.
Відповідно до Контракту позивачем ввезено на митну територію України товар - «імбір маринований для суши: SUSHI GINGER, рожевий та натуральний, у первинній упаковці, торгівельна марка «ARTON», виробник «Laiwu Taifeng Food Co.Ltd», країна виробництва: «Китай». Чиста вага нетто: 13000 кг, упаковано в 1300 картонних коробів по 15 кг (10x1,5кг); вага нетто з маринадом: 19500 кг, дата виробництва: 10.04.2023, брутто - 20150 кг.
19.06.2023 р. позивачем до митного органу подано електронну митну декларацію № 23UA100430474088U7, якою заявлено товар до митного оформлення в режимі імпорту.
На підтвердження заявленої у митній декларації № 23UA100430474088U7 від 19.06.2023 р. митної вартості товару разом з декларацією до митного органу подані такі документи: сертифікат якості (Certificate of quality) від 18.04.2023 р., рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № TF30-23050098WT від 18.04.2023 р.; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) додаток до iнв.TF30-23050098WT від 15.06.2023 р.; автотранспортну накладну (Road consignment note) від 16.06.2023 р.; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) С237357584026261 від 28.04.2023 р.; документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 16/2 від 16.06.2023 р.; договір про надання послуг митного брокера № 25-08-22 від 25.08.2022 р. Митну вартість придбаного товару заявлено за першим методом (ціною договору).
Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу щодо надання додаткових документів.
ПП «АРТОН» листом від 20.06.2023 р. за вих. № 11714 повідомило Київську митницю про відсутність можливості надання додаткових документів крім наданих. 
Рішенням про коригування митної вартості товару № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023 р. Київською митницею відмовлено ПП «АРТОН» у митному оформленні товару за ціною контракту, в якому зазначено, що «При проведені контролю митної вартості за митною декларацією (далі - МД) від 19.06.2023 р. за № 23UA100430474088U7, встановлено, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо складових митної вартості, необхідних при її обчисленні, відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а також містять розбіжності, які мають вплив на числові значення складових митної вартості. У графі 44 МД № 23UA100430474088U7 під кодом документа «4104» зазначено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 р. № 0710, який не додано до вищезазначеної МД, та який відсутній в базі даних митниці. Ненадання зовнішньоекономічного контракту не дає митниці можливості встановити всі умови даної зовнішньоекономічної операції та здійснити перевірку на відповідність заявлених відомостей заявленому методу визначення митної вартості. Наданий до митного оформлення комерційний інвойс від 18.04.2023 р. № TF30-23050098WT містить умови оплати - передоплата, проте відсутні банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України якщо рахунок сплачено - декларант надає банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та/або інші платіжні документи, які ідентифікуються із товаром. Декларантом у наданому інвойсі заявлено, що товар поставляється в Україну на умовах CIF, Klaipeda (Литва). Міжнародний торговий термін (умова) CIF «Вартість, страхування і фрахт (...назва порту призначення)» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати на фрахт та страхування, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати або ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця в момент відвантаження товару. За умовами терміна CIF на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Тобто всі додаткові витрати та ризики під час транспортування покладаються на покупця. Крім того, при постачанні товару на умовах поставки CIF продавець зобов`язаний застрахувати товар на користь покупця та врахувати ці витрати на страхування товару до місця призначення. Відповідно до обраних умов поставки продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж відповідно до договору купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття. Для підтвердження витрат на транспортування товару на умовах поставки CIF,, декларантом надано довідку про транспортні витрати від 16.06.2023 за № 16/2 щодо автоперевезення за маршрутом Клайпеда (Литва)-п/п Ягодин-м. Харків. Разом з тим не надано числових значень витратна навантаження, вивантаження та обробку товарів в порту Клайпеди. Також декларантом не надано коносамент – документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу через морські шляхи. Крім того, надана до митного оформлення довідка про транспортні витрати від 16.06.2023 р. за № 16/2 видана ТОВ «Аквапродлогістика», проте згідно з даними, зазначеними в CMR від 16.06.2023 р., перевізником виступає інша особа. Отже, залишається непідтвердженою така складова митної вартості як транспортування, та неможливо перевірити достовірність включення до ціни товару інших складових митної вартості (зокрема, страхування, навантаження, вивантаження та обробка товарів), що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ. Митну вартість товарів визначено із наступного розрахунку: 0,89 дол. США/кг. Джерело інформації: МД від 04.05.2023 р. № UA100060/2023/409653, від 15.05.2023 № UA100330/2023/140216».
На підставі вищевказаного рішення про коригування митної вартості товару Київською митницею видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100430/2023/000081.
Позивачем подано до митниці лист від 06.09.2023 р. з додатковими документами, що підтверджують числові значення, внесені до МД № 23UA100430474088U7 від 19.06.2023 р.: зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 05.12.2022 р. за № 0710; платіжне доручення в іноземній валюті № 80 від 25.05.2023 р.; копію договору перевезення № 29 від 29.01.2020 р., укладеного між ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ОСОБА_1 ; копію рахунку на оплату № 124 від 16.06.2023 р.; копію довідки № 16/2 від 16.06.2023 р.; копію акта №119 про надання послуг від 19.09.2023 р.; копію платіжної інструкції № 410 від 23.06.2023 р.
За результатами розгляду звернення листом № 7.8 -2/7.8-02/16693 від 12.09.2023 р. Київської митниці повідомлено ПП «АРТОН» про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за митної декларації № 23UA100430474088U7 та скасування рішення про коригування митної вартості № UA100000/2023/000083/1 від 20.06.2023 р.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 р. у справі № 804/7882/16.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 26.06.2025 р. у справі № 520/13182/2020.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Проте, митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247, від 15.02.2024 р. у справі № 640/29559/20, від 07.05.2025 р. у справі № 560/1787/23, у справі № 560/2740/25 від 11.02.2026 р.
Судовим розглядом встановлено, що 06.09.2023 р. з додатковими документами, що підтверджують числові значення, внесені до МД № 23UA100430474088U7 від 19.06.2023 р. позивачем надано платіжне доручення в іноземній валюті № 80 від25.05.2023 р.
Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF - "вартість, страхування та фрахт" поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.
За умовами CIF до ціни товару повинні бути додані також витрати на транспортування до місця ввезення товару на митну територію України, витрати на страхування. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.
Тобто, у разі укладання контракту на умовах поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження.
Таким чином, оскільки перевезення товару здійснювалося на умовах поставки CIF, у позивача відсутній обов`язок щодо страхування товару та здійснення (несення) витрат на транспортування вантажу до порту призначення, оскільки вартість страхування включається до вартості товару, що поставляється на умовах CIF.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду 31.01.2024 р. у справі № 821/189/18.
Згідно з інвойсом від 19.06.2023 р. за № 23UA100430474088U7 визначено умови поставки: CIF - KLAIPEDA, порт відвантаження: QINGDAO, порт доставки: KLAIPEDA, номер коносаменту: 226757823, найменування -морського судна: MAYVIEV MAERSK 316W, номер контейнеру: TGHU1528833. Також до митного оформлення надано транспортний документ від 15.06.2023 р., виданий компанією відправником «UAB Nordnix», що зазначений у документі як експедитор. У зазначеному документі наведено суму товару - 9480,00 дол. США, виходячи із кількості товару згідно із CMR від 16.06.2023 р..
Митну вартість товару визначено декларантом із розрахунку: сума товару 9480,00 дол. США із доданням витрат на транспортування у сумі 45000,00 грн. за маршрутом: м. Клайпеда - митний пост Ягодин.
На підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати від 16.06.2023 р. за № 16/2, рахунок на оплату від 16.06.2023 р. за № 124, акт надання послуг від 20.06.2023 р. за № 119, платіжну інструкцію від 23.06.2023 р. за № 410, видані компанією ТОВ «Аквапродлогістика» та договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 29.01.2020 р. № 29, укладений між компаніями ТОВ «Аквапродлогістика» та ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки про транспортні витрати від 16.06.2023 р. за № 16/2, рахунку на оплату від 16.06.2023 р. за № 124 та акта надання послуг від 20.06.2023 р. №119 вартість транспортних послуг на доставку вантажу автомобілем RENAULT (державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) за маршрутом м. Клайпіда - м. Харків становить 55000 грн., зокрема витрати на доставку від м. Клайпеду до митого поста «Ягодин» - 45000 грн.
Таким чином, надані до митного органу документи підтверджують вартість перевезення товару.
Судовим розглядом встановлено, що фактичне виконання умов відповідного договору ПП «АРТОН» та ТОВ «Аквапродлогістика» підтверджується розрахунком на оплату від 16.06.2023 р. за № 124, актом надання послуг від 20.06.2023 р. за № 119, платіжною інструкцією від 23.06.2023 р. за № 410.
Позивачем до контролюючого органу подано копію договору перевезення № 29 від 29.01.2020, укладеного між ТОВ «АГРОПРОДЛОГІСТИКА» та ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою про транспортні витрати від 16.06.2023 р. № 16/2, витрати на завантаження/розвантаження включено до суми фрахту, а отже посилання митного органу в якості підстави для коригування митної вартості товару на ненадання позивачем документів у підтвердження таких витрат є безпідставним.
В листі №7.8-2/7.8-02/16693 від 12.09.202 р. 3, за наслідками розгляду додаткових документів, поданих позивачем, митним органом зазначено про те, що платіжна інструкція від 23.06.2023 р. за № 410 оформлена на суму 73000 грн., а рахунок на оплату від 16.06.2023 р. за № 124 та акт надання послуг від 20.06.2023 р. за № 119 – на суму 55000 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення платіжу за кількома рахунками чи актами надання послуг відповідає вимогам чинного законодавства. 
Також в листі № 7.8-2/7.8-02/16693 від 12.09.2023 р. митним органом зазначено, що надана копія митної декларації № 23LTUB000000299F9 є транзитним документом, виписаним митними органами Литви та не містить даних щодо вартості товару. 
Згідно з інвойсом від 19.06.2023 р. за № 23UA100430474088U7 країною відправлення товару є Китай, разом із тим, копії митної декларації країни відправлення не надано.
Проте, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправлення й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.
Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.10.2025 р. у справі № 140/12559/23.
Митним органом також вказано, що декларантом не надано коносамент - документ, який містить в собі інформацію про умови доставки вантажу морським транспортом, та посилання на який міститься у інвойсі 19.06.2023 р. за № 23UA100430474088U7.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що за своєю суттю коносамент (Bill of Lading) документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу. В момент відправлення вантажу морським транспортом відправник повинен укласти договір перевезення із морським перевізником, визначивши пункт призначення, умови перевезення та оплати. Виписуванням коносаменту перевізник підтверджує укладання такого договору, при цьому всі основні умови цього договору переносяться в коносамент. Коносамент виписується (підписується капітаном або аґентом перевізника) винятково в момент прийняття вантажу на борт. Отже, підписаний коносамент одночасно виступає і документом, що підтверджує факт передачі вантажу для доставки (замінює акт приймання-передачі). Коносамент виконує три основні функції: свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу; засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення; є товаросупровідним документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.
Тобто коносамент є документом, який не може підтверджувати транспортні витрати під час митного оформлення.
Таким чином, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення, як і коносаменту, посилання на який міститься у інвойсі, не можуть бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки надання таких не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.
Відповідачем зазначено, що на підставі аналізу положень зовнішньоекономічного контракту від 05.12.2022 р. за № 0710 (далі - Контракт) встановлено невідповідність англійської та російської версій контракту, а саме: п. 3.3 розділу 3 «Ціна товару. Сума Контракту» та п. 4.1 розділу 4 «Взаєморозрахунки сторін». Разом із тим, п. 7.4 Контракту визначено, що Контракт складено у двох примірниках російською та англійською мовами, які мають рівну юридичну силу. Так, зокрема, п. 3.3 російської версії Контракту встановлено, що загальна вартість контракту складає 5 000 000 дол. США. Разом із тим, згідно з англійською версією п. 3.3 Контракту визначено, що загальна сума Контракту становить 43200 дол. США, вартість фрахту складає 3750 дол. США, якщо кінцевий фрахт нижчий за цей рівень, додаткова комісія буде вирахувана в комерційному рахунку - фактурі, а якщо кінцевий фрахт вищий за цей рівень, клієнт стягне решту. Також, згідно із російською версією п. 4.1 Контракту, покупець розраховується з продавцем на підставі рахунка продавця на кожну партію товару протягом 180 днів з моменту поставки товару шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. 10 Згідно з англійською версією п. 4.1 Контракту встановлено, що якщо інше не передбачено додатковою угодою, покупець перераховує грошові кошти продавцю шляхом попередньої оплати таким чином: - 10% - 4 квартал 2022 року (до 25 грудня); - 20% - до відвантаження (до 5-10 січня); -70% - на підставі копій відвантажувальних документів. Таким чином встановлено розбіжності положень Контракту щодо ціни та умов оплати, які мають безпосередній вплив на правильність визначення декларантом митної вартості товарів.
Проте, відповідачем під час розгляду справи не зазначено, як розбіжності в англійській та російських варіантах контракту щодо загальної вартості договору та умов оплати товару вплинули саме на вартість окремої партії товару.
Крім того, відповідно до п. 3. 2 розділу 3 Контракту, умови поставки кожної окремої партії товару обумовлюються сторонами у відповідних інвойсах.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.10.2025 р. у справі № 140/12559/23.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення та картка відмови митного органу необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 77, 136, 139, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 р. по справі № 520/34170/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич