Справа № 515/750/23 
Провадження № 2/513/9/26 

Саратський районний суд Одеської області

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: 
головуючої судді Рязанової К.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Ніколенко В.В., 
позивача за основним позовом ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 – адвоката Дукіна С.В.,
відповідачки за основним позовом ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_2 – адвоката Фомічова І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,
у с т а н о в и в:
Позивач звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з вказаним позовом, в якому, просить, у порядку поділу майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з дворовими спорудами та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час сумісного проживання, а саме 17 травня 2000 року за договором купівлі-продажу, який посвідчений державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстраційний номер 1942, було придбано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 за взаємною згодою. Шлюбний договір між ними не укладався, взаємної згоди щодо порядку поділу майна не досягнуто, а тому він має право на визначення за собою у власність 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження.
07 липня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та зустрічний позов відповідачки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якого просить здійснити поділ спільного майна подружжя відповідно до якого за ОСОБА_2 визнати право власності на міні-екскаватор гусеничний, марки KАMATSU PC15-2, рік випуску 1999; автомобіль ЗІЛ модель 5301, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , залишити за ОСОБА_1 право власності на автомобіль OPEL VIVARO 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , стягнути судові витрати.
Відповідно до відзиву позивачка не визнає позов, оскільки будинок був збудований за її власні кошти, з 2002 року чоловік почав регулярно їздити на заробітки до російської федерації та у другій половині 2005 року покинув її та двох спільних дітей та переїхав до російської федерації, тобто на дату введення спірного будинку в експлуатацію відповідач фактично припинив шлюбні відносини та не вів спільного господарства. В 2020 році сторони примирились та намагались відносити сім`ю, однак почалось сімейне насилля і вона вимушена була проживати у родичів. Так, відповідачка за основним позовом зазначає, що на час придбання будинку у 2000 році його площа складала 29.2 кв. м. Після проведення реконструкції відповідачкою за час окремого проживання з чоловіком за власні кошти було реконструйовано будинок. У зв`язку з чим загальна площа збільшилася до 107.4 кв.м. На час придбання будинку ОСОБА_1 фактично мав право на 1/2 частину, яка складає 14.6 кв. м. На сьогоднішній день 14.6 кв. м. складає 14/100 частин будинку загальною площею 107,4 кв. м. (розрахунок 14.6x100/107.4=13.56%). Тобто при поділі спільного будинку чоловік має право лише на 14/100 частин будинку.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя прийнято до провадження та об`єднано із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
07 серпня 2023 року до суду надійшов відзив проти зустрічної позовної заяви, відповідно до якого спірні транспортні засоби були придбані за власні кошти ОСОБА_1 у період коли подружні стосунки не підтримували, спільне господарство не вели.
01 листопада 2023 року надійшла заява про зміну предмета позову за зустрічною позовною заявою, відповідно до якого представник ОСОБА_2 – адвокат Фомічов І.О. просить залишити за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на автомобіль OPEL VIVARO, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіль ЗІЛ модель 5301, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 50% вартості спільного майна подружжя, яка дорівнює 316 539,96 грн.
Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд до Саратського районного суду Одеської області. Справа надійшла до Саратського районного суду Одеської області 21 грудня 2023 року.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 грудня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, - прийнято до провадження.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 13 лютого 2024 року прийнято в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - заяву про зміну предмету позову за зустрічним позовом. Витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як громадянином України чи громадянином російської федерації, з 2005 року до теперішнього часу з зазначенням періодів перебування за кордоном України та країни перебування, а також з зазначенням країни громадянства, паспортний документ якої надавався для перетину. Задоволено клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Дукіна С.В. про визнання явки ОСОБА_2 обов`язковою та виклик свідків.
23 квітня 2024 року до суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 22 квітня 2024 року №19-28289/18/24-Вих щодо перетинання ОСОБА_3 як громадянином України, в період з 08 листопада 2017 року по 22 квітня 2024 року державного кордону України, а також роз`яснено щодо для отримання відомостей щодо іноземців та осіб без громадянства необхідно зазначати прізвище латинськими літерами. 
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року клопотання представника ОСОБА_2 – Фомічова І.О. про витребування доказів, - задоволено. Витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону України громадянином російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08 листопада 2017 року до теперішнього часу з зазначенням періодів перебування за кордоном України та країни перебування.
29 травня 2024 року до суду надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 травня 2024 року № 19-36956/18/24-вих на виконання ухвали суду від 02 травня 2024 року. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Дукін С.В. підтримав позовні вимоги із підстав зазначених у позові, а також заперечив щодо зустрічного позову.
У судовому засіданні 04 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 , за основним позовом та відповідач за зустрічним, позовні вимоги підтримав та зазначив, що вони уклали шлюб у 2000 році. З 1998 року він та відповідачка проживали громадянським шлюбом. Будинок разом купували. Також в нього був будинок, він його продав і вони купили разом будинок на ОСОБА_5 .28. Власність оформили на жінку, йому не було роз`яснено, що можуть бути два власники. Будинок ще добудовувався за ті кошти, які він отримував на заробітках. ОСОБА_6 не працювала, вона хворіла, він її також лікував. Тепер він просить суд, щоб йому було визначено 1/2 будинку. Коли робили прибудову, ремонт, він переказував гроші через ОСОБА_7 . Ті кошти, які він заробляв йшли на будинок. Лікування, яке проходила ОСОБА_8 , все було за його кошти. Він був змушений їхати за межі країни на заробітки, дійсно на той період коли виїхав було будівництво та реконструкція, відповідачка перебувала вдома по догляду за дитиною, і все грошове забезпечення лягло на нього. Коли було оформлено правочин, будинок було оформлено за відповідачкою. До 2014 року переводив гроші через банки, після 2014 року привозив готівкові кошти, квитанцій про переказ коштів не має. В росії фірма забезпечувала житлом, він немає іншого громадянства, він живе в Україні. Він 3 місяці працював, півтора був вдома, з 2002 року відправляв гроші. Реконструкція почалась в 2014 році, з 1998 по 2000 роки вони жили на квартирі, тому що в його будинку перша жінка проживала, потім він продав будинок, додали і взяли новий будинок. Цей будинок купили за 1300 доларів. Вони з 1998 року торгували на ринку, і в них були сумісні збереження. Працював в дорожній фірмі, і потім в іншій фірмі, майже усі гроші надсилав додому. У нього не було ніякої родини, це все видумки жінки. Працював з середини червня - до середини липня, з грудня і до березня - квітня, потім він повертався додому, зимою він не працював. Там була вахта, 20/10 днів, йому було не вигідно їхати, робочий день 12 годин, але він працював по 14-15 годин. У будинку всі перестінки, все було змінено, перепланували, євроремонт був зроблений, на 90 відсотків оновлено меблі. Потім гараж побудований. Двір заливався, ворота змінювались, криша перекривалася. вікна, двері, поли заливалися. Він сам стелив ламінат, установлював двері міжкімнатні. Він виваляв перестінки, покликав бригаду щоб будували веранду і робили перепланування. У кінці жовтня закінчили чорнову роботу, без ремонту. Перекрили кришу, до грудня робили внутрішні робити, у 2015 році восени робили вже внутрішні робити, тоді і утеплення робили. Розраховувався він з працівниками. Коли він працював на заробітках, він переказував гроші і ОСОБА_2 розраховувалась з працівниками. Витрачено 2500 доларів на місяць, витрачались десь з 2019 року, коли жінка поїхала в санаторій, після санаторія почались напруженні відносини. Потім все дійшло до розлучення, ніде не працювала, сиділа вдома.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Фомічов І.О. заперечив проти основного позову і підтримав зустрічний. Також зазначив, що відповідно до наданих пояснень, позивач визнає що він працював в рф, і мав громадянство, як зазначив його довіритель, він не проживав разом з сім`єю, а також відсутні докази щодо надіслання коштів позивачем. Що стосується будинку, зі сторони позивача не надано доказів що кошти перераховувались, докази отримання доходів за ці періоди, лише усні ствердження. Щодо транспортних засобів, відповідно до реєстрації вони були придбані у шлюбі. Щодо автомобіля Опель, вважають що транспортний засіб має бути врахований. Фактично шлюбні відносини були припинені на той період. Що стосується варіантів поділу майна, вони пропонували щоб транспортні засоби залишилися за відповідачем, а будинок за нею.
У судовому засіданні 04 листопада 2024 року, ОСОБА_2 пояснила, що вони із відповідачем зійшлися в 1998 році, у неї була дитина. У його будинку проживала його колишня жінка з дитиною. Вона працювала на ринку, в неї був дохід і вона працювала на базі відпочинку, у неї були гроші. Вона придбала будинок по АДРЕСА_1 , тільки 1000 дол. доклав колишній чоловік, вона робила ремонт, а у відповідача були борги. Поїхав на заробітки, казав що роботи не може знайти. Ні єдиної копійки не присилав. Вона їздила по селах, на ринки з дитиною. Вона тримала господарство, від відповідача ніякої допомоги не було. Ремонт почали робити з 2000 року, завершили в 2009 році, жили за її кошти, допомагав їй колишній чоловік, але не ОСОБА_1 . У 2005 році народилась донька ОСОБА_9 , і у них стали погіршуватись відносини, вона дізналась, що в росії з`явилась інша жінка. І потихеньку він зовсім пропав, на зв`язок не виходив ніяким чином. Він нічим не цікавився, ніякої участі в будівництві будинку не приймав. У 2019 році він приїхав почав просити пробачення, що він там вже не може, повернеться в Україну. Для того, щоб він зміг працювати, спочатку купили екскаватор, потім ЗІЛ, і він до цього часу працює на цьому. ОСОБА_10 її з двома малими дітьми, і вона почала хворіти. Кошти на купівлю будинку надав ОСОБА_11 , допомагав перший чоловік, від нього в неї дитина. Працювала на базарі кожного дня. Вона наймала будівельників, це були: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , і з ними вона розраховувалась. 17 травня 2000 придбали будинок, до того жили на квартирі за її кошти. Раніше вона жила в Білгород-Дністровському районі, працювала. ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_15 дав їй кошти. У 2006 році закінчилась реконструкція, у 2009 році: веранда, сараї, господарські прибудови. Її чоловік нічого не робив, її син допомагав, десь 16-17 років йому було, він працював і допомагав їй. До 2019 року відповідач не проживав. У 2019 році просив щоб прийняли його, сказав що хоче повернутися, і вона заради дітей на все, але він не врахував те що діти виросли. Коли чоловік побив її з дітьми, він їх вигнав з будинку, вона жила у родичів, з неповнолітньою дитиною прийшлося їхати за кордон.
Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він будівельник, ОСОБА_17 найняв його працювати у нього вдома. Десь у 2010 році восени будував гараж, заливав двір. Також в середині будинку перестінки валяли, штукатурили стіни, вікна, пройми штукатурили, поли заливали, веранду робили. Домовлявся із хазяїном напряму. Коли був розраховувався, дзвонив до нього, він питав скільки коштує. Він казав, що гроші висилає ОСОБА_18 , вона давала аванс з цих грошей. Вони йому казали так і так, що жінка розрахується. Договір весь був із ОСОБА_19 . Вона вдома сиділа, не працювала. У 2010 року він приїхав до нього, і сказав, що хоче щоб він роботу робив, запросив додому, показав фронт роботи, ближче до осені було у 2010 році перестінки робили. Валяли перестінки щоб збільшити площу. У бригаді було 3-4 чоловіки, у 2010 році гараж і двір зробили. До кінця 2010 року, і в 2014 році не менше 2-3 місяців також робили в середині дому. ОСОБА_1 як хазяїн був, матеріали доставляв, все що їм було потрібно. Двір точно заливав перед морозами. Достеменно не пам`ятає коли, гараж з нуля робили, десь в 2010 році, місяць не пам`ятає, може це було літо. Двір заливався десь в жовтні, а гараж до цього робився. Він, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , який помер, і може був його син, він зараз в Америці, на заливці двору він точно був. Він був із ОСОБА_22 на зв`язку і казав йому скільки потрібно, він казав що відправить кошти дружині і вона розрахується із ними. Він був частково оформлений, був підприємцем, на даний момент не оформлений. Він казав, що скільки коштує, вираховували. Потім зі ним розрахувались, за гараж не пам`ятає хто давав гроші. ОСОБА_1 працював у Пітері, приїздив іноді, але він його бачив.
Свідок ОСОБА_23 пояснив, що десь у лютому 2015 року приїхали до нього домовлятись ОСОБА_24 і ОСОБА_25 . Він з ОСОБА_22 за це домовлявся, хоча вони у двох приїздили десь у лютому 2015 року. ОСОБА_26 зробити, він з сином робив, поштукатурені були кімнати три кімнати робили, коли ОСОБА_24 був вдома він розраховувався, коли його не було, по телефону зв`язувались із ним. Була веранда вже і криша була. Десь з березня почали і завершили десь у червні, тепло було. Штукатурили веранду і утеплювали повністю будинок пінопластом приблизно місяць. Вдома була дружина, він у відпустку приїздив, він казав що міг якусь роботу зробити щоб заощадити. Коли ОСОБА_24 був вдома, то він розраховувався. Десь у лютому коли домовлялись, а потім коли закінчували ремонт він був, це десь або травень-червень місяць. Коли був вдома ОСОБА_24 розраховувався, і ОСОБА_25 коли його не було, але все через нього вирішувалось, всі ціни вони обговорювали із хазяїном. Вона казала ОСОБА_24 заробляє.
Свідок ОСОБА_27 пояснив, що він сусід. ОСОБА_3 та ОСОБА_8 жили біля них, вони знали один одного з дитинства. Прибудували веранду, треба було її вкрити. Вони перекривали, замуровали фронтон, ОСОБА_24 розрахувався із ними. Як сусіди дружно жили, іноді копали картоплю. Весна-літо 2014 року ОСОБА_24 приїхав додому, попросив прибудувати веранду до будинку та попросив вкрити веранду. Коломіченки гараж будували, втрьох працювали. Накрили веранду, зробити дерев`яний каркас і вкрили шифером, 6х4 десь, повністю вкрили. З обох сторін перекривали кришу будинку всього на веранді новий матеріал, а на всій хаті зняли і переставили, точно не пам`ятає, але ОСОБА_28 розраховувався. Фронтон також робили, з вуличної сторони, ОСОБА_24 розрахувався і поїхав, дружина їх впускала і вони працювали, особо не вмішувалась. Це було кінець весни-початок літа 2014 року, він у вільний час підробляв.
Свідок ОСОБА_29 пояснив, що він працював у свого товариша ОСОБА_28 на початку 2014 року. Весною виконував будівельні роботи. Штукатурив зовні гараж. Заливали перед заїздом в гараж бетоном. Паркан розвалювали і робили новий, штукатурили. Накривали шифером підвал. Через півроку-рік робив з нуля сараї, і фундамент і кришу. Коли вперше прийшли, веранди не було, а другий раз прийшов - то вже була. ОСОБА_1 розраховувався. Другий раз була вже веранда, десь через рік приблизно 2015 рік. Всередині будинку були оздоблювальні роботи. Був брат його жінки і він, і вони вдвох робили і брали підсобників із собою, допомагали. Він залишав жінці кошти і вона доплачувала їм. Із ОСОБА_28 домовлялись по телефону, мали зв`язок коли його не було. Перший раз залили в`їзд перед гаражем, потім робили паркан, це тиждень, площадка, паркан і криша - 2 тижні десь, гараж - тиждень, в загальному десь місяць. Другий раз сараї будував - десь 2 тижні приблизно 2014 рік початок - до 2015 року, за кожен зроблений процес - раз у тиждень розраховувались. Дружина фотографувала надсилала ОСОБА_28 фотографії. ОСОБА_30 місяці десь на роботі і пів місяця був вдома, може більше, може менше, як його викликали то він і їхав.
Адвокат Дукін С.В. у судовому засідання 29 квітня 2026 року, пояснив, що ОСОБА_6 у 2015 році ніде не працювала, будь які докази з цього приводу не надані. Кошти надавались ОСОБА_31 за які вона і здійснювала закупівлю матеріалів. Будь яких свідків або доказів, що вона наймала когось для роботи також не надано. Жінка фізично не могла виконувати цю роботу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що будинок зовсім перебудовувався, складався відповідний акт, тому всі ці надані докази підтверджують те, що ОСОБА_32 просто здійснювала закупівлю цих матеріалів, які потім використовувались для будівництва будинку.
У судовому засіданні 29 квітня 2026 року адвокат Фомічьов І.О. з приводу долучених письмових доказів, пояснив, що це ті накладні, які збереглися у ОСОБА_33 , де які накладні що вона купувала або не збереглися, або не видавались. Це докази того, що підтверджують той факт, що ремонт робила саме вона з ОСОБА_34 . Безпосередньо, ОСОБА_35 робив закупівлю цих матеріалів, та це підтверджує те, що вона сама робила цей ремонт, а не те, що повідомляє позивач, начебто це він все робив, і відповідно всі роботи робили його люди. 3 цією метою і надавались ці докази. Матеріали справи також не містять підтвердження того, що у той період ОСОБА_35 працював. ОСОБА_32 працювала, але не офіційно.
ОСОБА_1 у судовому засіданні 29 квітня 2026 року пояснив, що коли відбувалась ця подія, а саме коли ОСОБА_32 їхала на автомобілі, а він на велосипеді, на нього був складений адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП, який розглядався у Татарбунарському районному суді, його виправдали. Так от, коли була ця подія, її на автомобілі відтягли на вул. Ключнікова. Після відчуження ескалатора, частину коштів він віддав ОСОБА_36 . Коли вона хворіла, то говорила про те, що їй потрібні кошти, тоді він їй запропонував продати якусь частину техніки.
ОСОБА_2 у судовому засідання 29 квітня 2026 року пояснила, після відчуження екскаватор, ніхто, не їй, не ОСОБА_9 не давав жодної копійки. Автомобіль Опель він забрав, він її побив, при цьому була присутня дитина, вона навіть писала заяву до поліції. Додому боялися йти: ОСОБА_35 забрав автомобіль Опель, куди він його дів, ій не відомо. Є навіть заява до поліції, що він її побив, а потім забрав автомобіль. Вона не пам`ятає, з якого періоду часу вони не проживають разом. Кошти ніякі їй ніхто не надавав, автомобіля Опель у неї не має. За відчуження ескалатора вона дізналась тоді, коли чоловік подав до суду позов про поділ майна. В неї був рак, їй дали інвалідність, він ніяких коштів їй не давав. Вона лікувалась за свої кошти, є спеціальна програма для онкохворих, по якій вона лікувалась. В неї була пенсія раніше, вона жила з мамою, мама також отримувала пенсію, у мами була земля. Вона ніколи не сиділа вдома, завжди працювала, їздила з дітьми по базарам, торгувала. Тримали господарство. ОСОБА_35 відібрав в неї автомобіль, побив її, і в поліцію вона йшла пішки, а він уїхав на автомобілі. Куди він дів автомобіль їй не відомо. Ніхто автомобіль не відчужував. На ремонт будинку ОСОБА_35 ніякі кошти не передавав, і ніякі роботи не організовував. Коли вона подала на аліменти, екскаватор вже не було. ОСОБА_35 просто вигнав її з дітьми з дому, до речі, не маючи жодного відношення до того будинку.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши думку сторін, пояснення свідків, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю.
Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі № 522/19610/15-ц.
За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.
Зі змісту п.п. 23, 24, 30 вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, від 23 вересня 2021 року у справі № 182/670/15-ц).
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21 квітня 2000 року перебували у зареєстровану шлюбі, який був розірваний рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 квітня 2023 року по справі № 515/348/23, що не оспорюється сторонами.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 травня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстраційний номер 1942, ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1114 кв.м. Будинок площею 29,2 кв.м., сарай та надвірні споруди. (а.с.12)
Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 серії АЕ №003880, виготовленого 15 грудня 2015 року, власником житлового будинку значиться ОСОБА_2 , загальна площа будівлі 107,4 кв.м.(а.с.13-15)
Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 січня 2001 року ОСОБА_1 продав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.20)
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 власником автомобілю марки OPEL VIVARO, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 . (а.с.53)
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЗІЛ, д.н.з. НОМЕР_1 , власником транспортного засобу є ОСОБА_1 . (а.с.54)
Згідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 , власником екскаватора гусеничного, реєстраційний номер НОМЕР_7 , марки KOMATSU PC15-2, є ОСОБА_1 . (а.с.55)
Відповідно до договору купівлі-продажу №2/24/2021 ОСОБА_1 придбав екскаватор гусеничний, марки KАMATSU PC15-2, номер двигуна НОМЕР_8 , рік випуску 1999, за 154 000 гривень (а.с.56).
Відповідно до акта приймання передачі, згідно договору купівлі-продажу №2/24/2021 від 21 лютого 2021 року ТОВ «Джапан Гудс», передало фізичній особі ОСОБА_1 наступну техніку: міні-екскаватор гусеничний, марки KOMATSU PC15-2, номер двигуна НОМЕР_8 , рік випуску 1999 (а.с.57).
Відповідно до відповіді Головного управління Держпродспожив служби в Одеській області від 06 липня 2023 року №Вих-5558/10/25-23 та відповіді від 24 липня 2023 року №Вих-6163/10/25-23, екскаватор гусеничний, марки KOMATSU PC15-2, номер двигуна НОМЕР_8 , рік випуску 1999, знятий з реєстрації 25 лютого 2021 року. Станом на дату надання відповіді 06 липня 2023 року за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , трактори, самохідна шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми в Одеській області не зареєстровані. Екскаватор гусеничний, марки KOMATSU PC15-2 зареєстровано на ОСОБА_37 , РНОКПП НОМЕР_9 (а.с.158-159). 
Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (Філія ГСЦ МВС) від 09 липня 2023 року №31/15-212-А3, за період часу з 01 січня 2000 року по 05 липня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: 28 грудня 2010 року автомобіль марки OPEL VIVARO, 2001 року випуску, об`єм двигуна 1870 см3; 31 січня 2023 року автомобіль ЗІЛ, 5301, 1998 року випуску, об`єм двигуна 4750 см3.
Відповідно до висновку експерта від 11 жовтня 2023 року №СЕ-19/116-23/16388-АВ середня ринкова ціна міні-екскаватора аналогічного міні-екскаватору «KАMATSU РС15-2», реєстраційний номер НОМЕР_7 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 11 жовтня 2023 року, може складати 379293,80 (триста сімдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні вісімдесят копійок) (том 2 а.с.11-16).
Відповідно до висновку експерта від 21 вересня 2023 року №СЕ-19/116-23/15304-АВ, середня ринкова ціна автомобіля «OPEL VIVARO», ідентичного автомобілю «OPEL VIVARO», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 21 вересня 2023 року, складає 178454,79 (сто сімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні сімдесят дев`ять копійок) (том 2 а.с.19-22).
Відповідно до висновку експерта від 21 вересня 2023 року №СЕ-19/116-23/15303-АВ, середня ринкова ціна автомобіля «ЗІЛ 5301», ідентичного автомобілю «ЗІЛ 5301», номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 21 вересня 2023 року, складає 75331,32 (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять одна гривня тридцять дві копійки) (том 2 а.с.25-27).
Також судом досліджені копії накладних на придбання товарів за 2014-2020 роки (том 2 а.с.31-80).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №326688294, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки із кадастровим номером №5125010100:02:002:0156, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1 га (т.1 а.с.58).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 24 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був в період з 29 січня 2001 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 24 березня 2023 року (а.с.60).
Відповідно до вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 липня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. (т.1 а.с.61-62)
Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 255 грн в дохід держави (т.1 а.с.63).
Відповідно до довідки від 01 грудня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно перебуває під «Д» спостереженням сімейного терапевта та лікаря невропатолога (т.1 а.с.64, 65).
Також судом досліджено консультативний висновок спеціаліста від 22 червня 2023 року (т.1 а.с.66).
Також судом досліджено копію паспорта громадянина російської федерації НОМЕР_10 виданий 15 жовтня 2013 року органом ФМС-35002 та свідоцтво про перебування на обліку фізичної особи в податковому органі на території російської федерації ОСОБА_1 , заяву-запрошення громадянина російської федерації ОСОБА_1 з 06 грудня 2020 року на території України.
Щодо позовних вимог про поділ нерухомого майна за основним позовом, суд зазначає таке.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 травня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області, реєстраційний номер 1942, ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1114 кв.м. Будинок площею 29,2 кв.м., сарай та надвірні споруди. (т.1 а.с.12)
Зазначене майно було придбане в період, коли сторони офіційно перебували у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 серії АЕ №003880, виготовленого 15 грудня 2015 року, власником житлового будинку значиться ОСОБА_2 , загальна площа будівлі 107,4 кв.м. (т. 1 а.с.13-15)
Також представником відповідачки надано копії рахунків-фактур за 2014-2020 роки на купівлю переліку будівельних матеріалів - на загальну суму 297 378 грн.
Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
За положеннями зазначених норм при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Сам по собі факт не проживання позивача разом із сім`єю у зв`язку з його роботою за кордоном в силу ч.2 ст. 3 СК України не свідчить про окреме проживання сторін як подружжя.
На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.
Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
При цьому має значення, обсяг майна, набутий за спільні кошти до дня припинення фактичних шлюбних відносин, ведення спільного господарства. Лише на таке майно поширюється режим спільної сумісної власності, яке набуло подружжя за час шлюбу.
Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як викладено у постановах ВС КЦС від 27 січня 2022 року у справі №686/8610/17, у справі №334/7560/20 від 19 жовтня 2022 року, для виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Отже, наведені положення закону встановлюють підстави обмеження (втручання) у права особистої власності одного з подружжя, внаслідок яких зменшується обсяг правомочностей колишнього одноосібного власника майна. Тому у статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.
Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати, необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визначення такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Так, відповідачка за основним позовом зазначає, що на час придбання будинку у 2000 році його площа складала 29.2 кв.м. Після проведення реконструкції відповідачкою за час окремого проживання з чоловіком за власні кошти було реконструйовано будинок. У зв`язку з чим загальна площа збільшилася до 107.4 кв.м. На обґрунтування зазначає, що збільшенням вартості/розміру будинку внаслідок власних затрат, надаючи при цьому копії рахунків на придбання будівельних матеріалів.
Однак, рахунки фактури та замовлення певних будівельних матеріалів та будівельних послуг не є тими власними трудовими затратами в розумінні положень ст. 62 СК України. Крім того, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 повідомили суду, що ними дійсно проводились будівельні робити як в будинку, так із будівництва надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Всі будівельні роботи узгоджувались із позивачем ОСОБА_1 , розрахунок здійснював як ОСОБА_1 , а у його відсутність дружина ОСОБА_2 .
Отже, судом у ході судового розгляду встановлено, що збільшення розміру первинного об`єкта нерухомості, який набутий відповідачкою, здійснено у період шлюбу сторін та за рахунок спільної участі подружжя (коштами або працею в набутті цього майна).
Отже, позивачкою за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами те, що збільшення розміру (площі) майна були вкладені її окремі (власні) кошти, заощадження, чи власна трудова діяльність, тому позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню, оскільки тягар доведення існування обставин, які спростовують презумпцію спільності майна подружжя, покладається на ту сторону, яка її спростовує.
Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя у розмірі 50% вартості спільного майна подружжя, яка дорівнює 316 539,96 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області (Філія ГСЦ МВС) від 09 липня 2023 року №31/15-212-А3, за період часу з 01 січня 2000 року по 05 липня 2023 року за ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: 28 грудня 2010 року автомобіль марки OPEL VIVARO, 2001 року, об`єм двигуна 1870 см3; 31 січня 2023 року автомобіль ЗІЛ, 5301, 1998 року випуску, об`єм двигуна 4750 см3.
Відповідно до договору купівлі-продажу №2/24/2021 ОСОБА_1 придбав екскаватор гусеничний, марки KOMATSU PC15-2, номер двигуна НОМЕР_8 , рік випуску 1999, за 154 000 гривень (а.с.56) та вказаний автомобіль знятий з реєстрації 25 лютого 2021 року.
Шлюб сторін розірваний рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 квітня 2023 року по справі № 515/348/23.
Отже, як встановлено судом вказані транспортні засоби, набуті у шлюбі за спільні кошти, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також суд враховує презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачами за первісним та зустрічними позовами спростована не була.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України.
Транспортний засіб марки KOMATSU PC15-2, номер двигуна НОМЕР_8 , рік випуску 1999 відчужений позивачем у період їх перебування у шлюбі, тому вважається, що кошти, отримані від їх продажу, використані в інтересах сім`ї.
Згідно із частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.
Отже, як встановлено судом відповідач відчужив транспортний засіб (2021 рік) під час шлюбу, а встановлені у справі обставини не дають підстав для висновку про продаж цього транспортного засобу без згоди ОСОБА_2 , яка протягом тривалого часу не пред`являла жодних вимог щодо цього транспортного засобу (зокрема, про визнання недійсними договору, на підставі якого був відчужений транспортний засіб) і заявила про свої вимоги лише у липні 2023 року, вирок у справі №515/775/22 ухвалено 28 липня 2022 року, подія мала місце 21 травня 2022 року, тобто вже після того як травнспортний засіб був відчужений.
Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2026 року №607/10858/22. 
За такого, суд враховуючи рівність часток подружжя та принцип поділу спільного майна в натурі доходить до такого висновку: у власності ОСОБА_1 слід залишити транспортні засоби, які фактично перебувають у його користуванні, з огляду на те, що ОСОБА_2 дала свою згоду компенсацію різниці вартості частки у праві спільної власності на транспортні засоби у розмірі 50% вартості спільного майна подружжя.
Позивачем за зустрічним позовом надано звіти про незалежну оцінку транспортних засобів, відповідно до яких середня ринкова ціна автомобіля «OPEL VIVARO», ідентичного автомобілю «OPEL VIVARO», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 21 вересня 2023 року, складає 178454,79 грн; середня ринкова ціна автомобіля «ЗІЛ 5301», ідентичного автомобілю «ЗІЛ 5301», номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 21 вересня 2023 року, складає 75331,32 грн.
Враховуючи вищенаведене, вимоги зустрічного позову щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки автомобілів підлягають до часткового задоволення. Відповідно до наявних документів власником автомобіля OPEL VIVARO, 2001 року, об`єм двигуна 1870 см3; автомобіля ЗІЛ, 5301, 1998 року випуску, об`єм двигуна 4750 см3 є ОСОБА_1 , тобто згідно документів наявних у суду автомобілі OPEL VIVARO та ЗІЛ не вибули з власності ОСОБА_1 , доказів протилежного суду не надано. Крім того, у ході судового розгляду ОСОБА_1 не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя.
Факт відсутності у відповідача за зустрічним позовом коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві за зустрічним позовом сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.
Отже, враховуючи вищенаведені висновки суду, принцип розподілу майна подружжя, фактичний порядок користування цим майном, а також межі заявлених позовних вимог, суд доходить до висновку про наявність підстав стягнути на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості частки у праві спільної власності на транспортні засоби у розмірі 50% вартості спільного майна подружжя, яка дорівнює 253786,11 грн. (ціна автомобіля «OPEL VIVARO», ідентичного автомобілю «OPEL VIVARO», номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 21 вересня 2023 року, складає 178454,79; ціна автомобіля «ЗІЛ 5301», ідентичного автомобілю «ЗІЛ 5301», номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату проведення експертизи, а саме, на 21 вересня 2023 року, складає 75331,32 грн).
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача за основним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.
Відповідно до квитанції №10 від 12 травня 2023 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень за подання позову, та 536,80 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Отже загальна сума судового збору становить 1610,40 гривень, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом.
Відповідно до квитанції № 32528798800007231465 від 29 червня 2023 року відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3100,00 гривень за подання зустрічного позову, 65,40 гривень за подання зміни предмета позову та 536,80 гривень судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Отже загальна сума судового збору становить 3702,20 гривень, цивільний позов задоволено частково, сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 становить 2968,24 грн (253786,11/316539,96 х 3702,20).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 12-13, 79-84, 141, 259-264, 273, 352 ЦПК України, суд , -
у х в а л и в:
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з дворовими спорудами та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 
Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.
Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 50% вартості спільного майна подружжя, а саме автомобілю марки OPEL VIVARO та автомобілю марки «ЗІЛ 5301», у розмірі 253786 (двісті п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 11 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 24 копійки.
Заходи забезпечення позову вжиті ухвалами Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 травня 2023 року у справі №515/750/23, провадження 2-з/513/1034/24, та від 10 липня 2023 року у справі № 515/750/23, провадження 2/515/1033/23 скасувати після набрання рішенням законної сили.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 , виданий 18 лютого 2002 року Татарбунарським районним судом Одеської області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Представник позивача: адвокат Дукін Сергій Васильович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1780 від 02 червня 2009 року, адреса: вул. Центральна, 34, офіс 5, м. Татарбунари, Білгород-Дністровський район Одеська область.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_12 , виданий 05 квітня 2014 року Татарбунарським РС ГУ ДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Представник відповідача: адвокат Фомічьов Ігор Олегович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1117204 від 29 червня 2023 року, адреса: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 15 червня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова