Справа №760/8406/26
2/760/14137/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
13 травня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва
у складі: головуючого судді Фіцай О.Л.
за участю секретаря судового засідання Скомаровської О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного провадження в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року представник позивача - адвокат Фогель Володимир Володимирович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис за № 2790. Після державної реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка.
Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.09.2016 року серія НОМЕР_1 .
Як зазначає позивач, підставою для розірвання шлюбу є те, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Спільно нажитого майна подружжя немає. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим.
Позивач також зазначає, що відповідач реальну матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно в повному обсязі не надає, офіційного джерела доходу не має, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.
Позивач не має наміру зберігати шлюб та просить не надавати строку на примирення.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проти розгляду справу без їх участі, не заперечували.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 04 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2790, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 .
Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.09.2016 року серія НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно зі ст. 56 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України право на подання позову про розірвання шлюбу має кожен із подружжя.
Принцип добровільності шлюбу закріплений уст. 51 Конституції України, в силу якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Положеннями частин 3 і 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.
Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами фактично припинились, спільне проживання та ведення спільного побуту не здійснюється. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та просить не надавати строку на примирення. Відповідач жодних заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України, якщо мати, батько не беруть участі в утриманні дитини, той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Судом встановлено, що малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 . Відповідач добровільно в повному обсязі матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Даних про наявність у відповідача інших осіб на утриманні матеріали справи не містять.
За таких обставин суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Позивач підтвердила, що судові витрати та судовий збір не просить покладати на відповідача.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 110, 112, 141, 150, 180, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), зареєстрований 04 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2790.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (одна четверта) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя: О.Л. Фіцай