ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року	справа №380/6611/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Харів Марти Ігорівни про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної компенсації, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Харів Марти Ігорівни (далі – відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Харів Марти Ігорівни про накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші в межах виконавчого провадження №64869956 та стягнути моральну компенсацію. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Харів М.І. в межах виконавчого провадження №67443575 з примусового виконання постанови № ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС від 24.09.2021, виданої Головним управлінням Держпраці у Львівській області, винесено постанову від 30.03.2026 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші позивача. Позивач не погоджується зі спірною постановою та вважає її протиправною, вказуючи, що постанова ГУ Держпраці у Львівській області скасована рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі №380/20373/21. Зазначає, що арешт було накладено на рахунок, на який вона отримує пенсію по інвалідності, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості придбати необхідні ліки та зазнала моральних страждань.
Відповідач проти позову заперечив, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає в такому. На виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №67443575, боржником у якому була ОСОБА_1 , відкрите на підставі постанови ГУ Держпраці у Львівській області від 24.09.2021 №ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС про стягнення штрафу у розмірі 60000 грн. Зазначає, що на момент винесення постанови про арешт коштів виконавчий документ перебував на примусовому виконанні, не був вилучений із виконання та був обов`язковим для виконання державним виконавцем. У межах виконавчого провадження державним виконавцем відповідно до статей 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника. Звертає увагу суду, що державний виконавець не наділений повноваженнями самостійно оцінювати правомірність чи законність виконавчого документа, а зобов`язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішення. Після отримання інформації щодо скасування постанови ГУ Держпраці виконавче провадження було закінчено у порядку статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а накладені обмеження припинені. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди, причинного зв`язку між діями державного виконавця та моральними стражданнями, а також не доведено розмір заявленої до стягнення суми. Просить відмовити у задоволені позову.
Ухвалою від 09.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом сторін. Судове засідання призначено на 23.04.2026. 
Позивачем 15.04.2026 (вх. №31015) подано заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідачем 23.04.2026 (вх. №6197ел) подано відзив на позовну заяву. 
Наявність заяви позивача про розгляд справи без її участі та не прибуття у судове засідання 23.04.2026 відповідача зумовило перехід суду до розгляду справи у письмовому провадженні.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
На виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження №67443575, відкрите 10.11.2021 з примусового виконання постанови ГУ Держпраці у Львівській області №ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС від 24.09.2021 про стягнення штрафу у розмірі 60000 грн з ОСОБА_1 
Державним виконавцем Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Харів М.І. 30.03.2026 у ВП №67443575 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою на належні боржнику ОСОБА_1 грошові кошти у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 66169 грн, накладено арешт.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі №380/20373/21, яке набрало законної сили 30.01.2023, позов ОСОБА_1 задоволено повністю та скасовано постанову ГУ Держпраці у Львівській області від 24.09.2021 №ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС. 
Постановою державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Харів М.І. від 21.04.2026 виконавче провадження ВП №67443575 з примусового виконання постанови ГУ Держпраці у Львівській області №ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС від 24.09.2021 закінчено. 
Пунктом 2 цієї ж постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Листом від 21.04.2026 №67443575 постанову від 24.09.2021 про закінчення виконавчого провадження №67443575 направлено на адресу сторін цього виконавчого провадження: ГУ Держпраці у Львівській області та ОСОБА_1 .
Предметом оскарження є постанова від 30.03.2026 про арешт коштів у ВП №67443575 і стягнення моральної шкоди.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Сторони виконавчого провадження визначені статтею 15 Закону № 1404-VIII, відповідно до частини першої якої є стягувач і боржник.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина 2 цієї статті).
Обов`язки і права виконавців визначено статтею 18 Закону №1404-VIII, відповідно до частини першої якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої цієї статті). 
Право виконавця накладати арешт на кошти боржника з метою забезпечення виконання рішення передбачено, зокрема статтями 48, 56 Закону № 1404-VIII.
Права та обов`язки сторін виконавчого провадження визначені статтею 19 Закону №1404-VIII, в розумінні якої боржник як сторона виконавчого провадження має право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, користуватися іншими правами, наданими законом, а також зобов`язаний невідкладно письмово повідомляти виконавця про виникнення обставин, які впливають на стан виконання рішення.
Як на підставу протиправності оскаржуваної постанови, позивач вказує на те, що постанова ГУ Держпраці у Львівській області від 24.09.2021 №ЛВ9604/1353/ПД/АВ/ФС, яка перебувала на примусовому виконанні у відповідача у ВП №67443575, скасована рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі №380/20373/21, яке набрало законної сили 30.01.2023. 
Судом не здобуто, а сторонами не надано доказів того, що сторони у ВП №67443575, зокрема боржник, яким була позивач ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статті 19 Закону №1404-VIII письмово повідомили державного виконавця про судове рішення від 15.09.2022 у справі №380/20373/21.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого видано виконавчий документ.
На дату призначення справи до судового розгляду 23.04.2026 і прийняття рішення у цій справі держаним виконавцем 21.04.2026 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №67443575, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Оскільки виконавче провадження завершене, арешт коштів припинений, а оскаржувана постанова не породжує жодних правових наслідків для позивача, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору у цій справі.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є ефективний захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому судовий захист надається за наявності реального та триваючого порушення прав особи на момент вирішення спору судом.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від вимоги про оскарження постанови, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За змістом статей 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України для відшкодування моральної шкоди необхідною є наявність сукупності таких умов: протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а також вини у випадках, передбачених законом. Обов`язок доказування факту завдання моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань покладається на позивача.
Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту моральних страждань, погіршення стану здоров`я чи інших негативних наслідків, а також доказів причинного зв`язку між діями державного виконавця та заявленою до стягнення сумою моральної шкоди.
Сам по собі факт незгоди особи з діями суб`єкта владних повноважень або тимчасове обмеження у користуванні коштами не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку із встановленими фактичними обставинами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цілому.
Відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 171, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Харів Марти Ігорівни (вул. 22 січня, буд. 43, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, код ЄДРПОУ 35019539) про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення моральної компенсації - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хома О.П.